ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/42222/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю., Панова Г.В., Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Сорочка Є.О.,
за участі секретаря судового засідання Вдовенко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство оборони України, Міністерство освіти і науки України, про визнання протиправною та скасування постанови в частині,
У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, Міністерство освіти і науки України, в якій просив суд:
- визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині змісту графи «Документи, що підтверджують право на відстрочку» підпункту 1 пункту 2 додатка 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
- зобов`язати Кабінет Міністрів України привести постанову Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у відповідність до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із врахуванням висновків суду по даній справі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що оскільки спірна постанова в оскаржуваній частині суперечить Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то така постанова підлягає визнанню протиправною та нечинною у відповідній частині. Одночасно, позивач наголосив, що спірна постанова порушує його права як військовозобов`язаного, оскільки позбавляє його можливості звернутися до комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 для оформлення відстрочки від призову як студенту другого (магістерського) рівня вищої освіти, денної форми навчання ВНЗ Польщі.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у задоволенні позовної заяви відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 та від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.04.2026.
10.12.2025, під № 35394 Міністерством оборони України до суду подано відзив на апеляційну скаргу.
13.01.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
20.01.2026 стороною позивача надійшли додаткові пояснення по справі.
31.03.2026, під № 11232 представником позивача додано до матеріалів справи копію військово-облікового документа.
22.04.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено за клопотанням представника апелянта на 20.05.2026.
05.06.2026, під № 20280 до суду від Міністерства оборони України надійшли додаткові пояснення по справі.
09.06.2026, під № 20581 стороною позивача подано суду додаткові пояснення по справі.
10.06.2026, під № 21026 Міністерством освіти і науки України до суду подано додаткові пояснення до апеляційної скарги.
10.06.2026, під № 21119 та 11.06.2026, під № 21227 стороною позивача подано додаткові пояснення по справі.
11.06.2026 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити.
Представники Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник Міністерства освіти і науки України у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.
11.06.2026 судом оголошено вступну і резолютивну частини постанови.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до виписки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання особи, позивач проходив навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за освітнім рівнем бакалавр (отримав диплом бакалавра); у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» за такими рівнями: у 2014 році - бакалавра (навчання завершено), у 2015 - спеціаліста (відраховано із ЗО).
Згідно з довідкою Вищої Школи Внутрішньої безпеки у Лодзі, позивач зарахований до Вищої Школи Внутрішньої безпеки у Лодзі (рішення ректора про зарахування від 01.04.2024) за спільною польсько-українською програмою, денної форми навчання за спеціальністю «Психологія», строк закінчення навчання 29.04.2029. Позивачу видано довідку (по формі, згідно з додатком 20 до Положення «Про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом») № 27 від 07.05.2024 про те, що він дійсно вступив до Вищої Школи Внутрішньої безпеки у Лодзі.
Кабміном прийнято постанову № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», якою затверджено відповідний порядок та додатки до нього, зокрема, додаток 5 "Перелік документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У підпункті 1) пункту 2 графи «Категорія осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»» визначено категорію осіб - здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури, а у графі «Документи, які підтверджують право на відстрочку» для вказаної категорії осіб зазначено - довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.
Вважаючи такі положення спірної постанови в частині змісту графи «Документи, що підтверджують право на відстрочку» протиправними та такими, що обмежують право позивача на відстрочку, як студента денної форми навчання Вищої Школи Внутрішньої безпеки у Лодзі (магістратура), позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що:
- Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями приймати обов`язкові для виконання акти - постанови щодо проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації, на основі та на виконання Конституції і законів України, за результатами розгляду проектів актів, внесених на розгляд Кабінету Міністрів України за ініціативою центральних органів виконавчої влади;
- у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували статус позивача, як військовозобов`язаного чи резервіста для встановлення обставин можливого застосування до нього спірного положення оскаржуваної постанови; 
- в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання йому відстрочки, як і відмови у наданні відстрочки на підставі спірного положення оскаржуваної постанови;
- на момент звернення позивача до суду з позовною заявою, відсутні обставини, підтверджені належними та допустимими докази порушення його права на відстрочку та/або охоронюваного законом інтересу, що вказує на передчасність заявленого позову;
- спірна постанова у частині, що оскаржується, прийнята відповідачем в межах наявних у нього повноважень, що не заперечується позивачем. Натомість, у позовній заяві позивачем не визначено, які саме його суб`єктивні права та/або інтереси порушено, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:
- позивач, є військовозобов`язаним. Позивач навчався в українському навчальному закладі, де отримав диплом бакалавра. Відповідно, станом на сьогодні, єдиним здобутим ним рівнем освіти є перший (бакалаврський) рівень вищої освіти. На даний момент, ОСОБА_1 здобуває другий (магістерський) рівень вищої освіти, навчаючись на денній формі навчання в навчальному закладі за кордоном (Польща). Наведене підтверджує, що наразі позивач навчається на денній формі здобуття освіти і здобуває рівень освіти (магістерський), що є вищим за раніше здобутий рівень освіти (бакалаврський), у послідовності, визначеній ч. 2 ст. 10 Закону України «Про освіту». Відповідно, ОСОБА_1 вважає, що має право на відстрочку, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував, що Кабінет Міністрів України своєю постановою звузив перелік тих, хто має право на відстрочку, зокрема по п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановивши додаткову умову - за умови навчання в українському навчальному закладі. Оскільки Закон такої умови не містить, то і Кабінет Міністрів України не має права ставити таку умову, як обов`язкову для отримання відстрочки від призову. Позивач, який є студентом іноземного навчального закладу, внаслідок оскаржуваних положень постанови, не може отримати довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, що свідчить про неможливість оформлення ним відстрочки. Відтак, право ОСОБА_1 є очевидно порушеним, що спростовує висновки суду першої інстанції про недоведення зазначеного факту та передчасність звернення до суду із позовом у цій справі;
- позивач не може подати до ІНФОРМАЦІЯ_2 таку довідку, так як навчається в іноземному навчальному закладі, в якого відсутня можливість її сформувати, то ОСОБА_1 не може отримати відстрочку в силу оскаржуваних положень постанови. Відтак, факт порушення права позивача оскаржуваними положеннями постанови доведений. Звертатися в такому випадку до ІНФОРМАЦІЯ_2 задля отримання формальної відмови, так як єдиний документ, який вимагається постановою № 560 для отримання відстрочки, у позивача відсутній, не вимагається положеннями КАС України, що також підтверджується позиціями Верховного Суду;
- Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у п. 1 ч. 3 ст. 23 закріплюється право всіх військовозобов`язаних, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти, в тому числі в закордонних навчальних закладах, і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", на відстрочку, але оскаржуваними положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 560 таке право фактично скасовано для тих військовозобов`язаних, які навчаються в закордонних навчальних закладах, що звужує їхні права та грубо суперечить Конституції України;
- обмеження, встановлені Кабінетом Міністрів України, є грубим втручанням в права осіб, які мають передбачену п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підставу для відстрочки, проте не можуть її оформити в силу оскаржуваних положень постанови. Такі обмеження порушують сутнісний зміст права на оформлення відстрочки. Більш того, постановами Кабінету Міністрів України не можуть створюватися для осіб додаткові умови для оформлення відстрочки, які не передбачені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що закріплено імперативними положеннями Конституції України у ст. 92. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», якою затверджено відповідний порядок та додатки до нього, зокрема, додаток 5 "Перелік документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"". У підпункті 1) пункту 2 графи «Категорія осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено категорію осіб - здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури, а у графі «Документи, які підтверджують право на відстрочку» для вказаної категорії осіб зазначено - довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.
Відповідно до статті 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Стаття 117 Конституції України, визначає, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, визначає Закон України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII).
Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (частина друга статті 1 Закону № 794-VII).
До основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування, національної пам`яті Українського народу (пункт 3 частини першої статті 2 Закону № 794-VII).
Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 20 Закону № 794-VII, Кабінет Міністрів України у сфері національної безпеки та обороноздатності - здійснює заходи щодо забезпечення боєздатності Збройних Сил України, визначає у межах бюджетних асигнувань на оборону чисельність громадян України, які підлягають призову на строкову військову службу.
Згідно змісту частини першої статті 49, частин першої-третьої статті 50 Закону № 794-VII, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України Секретаріатом Кабінету Міністрів України, міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, встановлює Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3543-ХІІ, організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
За нормами ст. 12 Закону № 3543-ХІІ, Кабінет Міністрів України: здійснює заходи з організації забезпечення мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні в межах своїх повноважень, видає акти з цих питань; затверджує Положення про мобілізаційну підготовку національної економіки України; забезпечує виконання законів України, інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями приймати обов`язкові для виконання акти - постанови щодо проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації, на основі та на виконання Конституції і законів України, за результатами розгляду проектів актів, внесених на розгляд Кабінету Міністрів України за ініціативою центральних органів виконавчої влади.
З матеріалів справи встановлено, що спірна постанова прийнята у відповідності до визначеної законом процедури прийняття нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, а проєкт постанови був погоджений міністерствами у межах повноважень. 
Отже, встановлення Кабінетом Міністрів України переліку документів, які необхідно пред`явити категоріям громадян, які відповідно до статті 23 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», можуть отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, визначати повноваження ІНФОРМАЦІЯ_2, органів державної влади та місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ та організацій щодо проведення оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, є реалізацією Закону № 3543-ХІІ.
Пунктом 2 постанови Кабміну № 560, визначено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури;
Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
За пунктом 62 Порядку № 560, здобувачі вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_2 довідку про здобувача освіти, сформовану в ЄДЄБО за формою, визначеною додатком 9. Довідка про здобувача освіти формується за його вимогою відповідальним виконавцем та підписується КЕП уповноваженої особи закладу вищої освіти.
Згідно із Законом України «Про вищу освіту» здобувач вищої освіти - це особа, яка навчається у закладі вищої освіти на певному рівні вищої освіти з метою здобуття відповідного ступеня і кваліфікації. Згідно з цим же Законом заклад вищої освіти - це окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою Міністерством освіти і науки України ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить певну діяльність та забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.
Відповідно ст. 23 Закону № 3543-ХІІ (частини 7, 8) визначено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_2. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації оформлюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують що військовозобов`язаний має право на одну з вищезгаданих відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України. 
Також, Порядком, затвердженим Постановою № 560 підпунктом 1 пункту 2 Додатку 5 встановлено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Оскаржуваними нормами постанови визначено категорію осіб, які мають право на відстрочку що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури за умови подання документів, що підтверджують право на відстрочку, а саме довідку про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідку закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідку закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря інтерна.
Ураховуючи викладене, ЄДЕБО забезпечує можливість перевірки достовірності документів про освіту, навчання для здобуття професійної (професійно-технічної) освіти. 
З огляду на це, у контексті спірних норм та приписів п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ, дійсно передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури, що узгоджується з оскаржуваними положеннями. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Додатком 9 до зазначеного Порядку, затверджено форму довідки, яка формується за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти та має підтверджувати статус здобувача вищої освіти, а також на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти формувати висновок щодо того, чи порушує поточне здобуття освіти послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 74 Закону України «Про освіту», у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти. 
Згідно з Законом України «Про освіту» Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - ЄДЕБО) - це інтегрована інформаційна система, яка функціонує у системі освіти України та яка містить відповідні реєстри. Одним з таких реєстрів ЄДЕБО є Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, до якого включено заклади освіти, установи і організації, які діють згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності в Україні на певних рівнях вищої освіти. Створення Єдиної державної бази з питань освіти і науки студентів, які навчаються за кордоном, чинним законодавством України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не передбачено.
Запровадження обов`язкової довідки з ЄДЕБО (додаток до Постанови № 560) позиціонується, як легітимний інструмент державного контролю для запобігання зловживанням. До того ж, оскаржуваний пункт Постанови № 560 не позбавляє особу права на відстрочку, як такого, а лише встановлює єдину уніфіковану форму підтвердження цього права для всіх громадян України - довідку з ЄДЕБО.
Дійсно, як було встановлено під час розгляду апеляційної скарги, студенти іноземних ВНЗ (які не отримали акредитацію/ліцензію на право здійснювати освітню діяльність в Україні), позбавлені права та реальної можливості отримати витяг з ЄДЕБО, задля реалізації права на відстрочку по п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону, через технічну неможливість обліку в цій базі неакредитованих іноземних ВНЗ, проте, також колегією суддів встановлено та досліджено, що оскаржуваними положеннями постанови, чітко врегульовано механізм та алгоритм дій студентів ВНЗ, що провадять освітню діяльність в Україні, що є дієвим та уніфікованим засобом, адже здобувачі освіти в Україні чітко мають розуміння, який саме документ їм потрібен для отримання відстрочки, а заклади освіти автоматично генерують його через ЄДЕБО, а у протилежному випадку, у кожному окремому випадку на власний розсуд уповноважений орган буде оцінювати довідки, накази чи студентські квитки українських студентів, що впливатиме на суб`єктивізм при оцінюванні наявності підстав для відстрочки. 
Доводи позивача та підстави позову, а також досліджені судом обставини справи, фактично стосуються проблеми неврегульованості статусу студентів іноземних ВНЗ, яким відповідач не передбачив механізм верифікації для іноземних ВНЗ, що не є дискримінацією за своїм визначенням та суттю, а, на переконання колегії суддів, має місце правова прогалина. Проте, з іншого боку, вирішенням цієї прогалини, має бути внесення змін до Постанови, що є компетенцію Кабінету Міністрів України, а не скасування чинного та дієвого інструменту для українських студентів. Повністю скасовуючи оскаржувану норму, яка врегульовує правовідносини для студентів ВНЗ в Україні, суд виходить за межі своїх повноважень, адже замість захисту прав позивача, фактично порушуються права та законні очікування інших осіб, які користуються цим механізмом. При цьому, у межах даного спору, позивачем не оскаржується бездіяльність відповідача щодо неврегулювання проблемного питання можливості надання студентам іноземних ВНЗ інших документів/запровадження альтернативного механізму задля отримання відстрочки за наведеними вище підставами, позаяк, положення п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не розділяють студентів на тих, хто навчається в Україні та тих, хто навчається за кордоном, так само, як і не розділяється статус оскаржуваними приписами постанови, щоб мати можливість досліджувати це питання суду у призмі наявності дискримінації чи звуження прав позивача.
Щодо доводів представника відповідача про паралельне навчання за програмою подвійного диплому у Вищій Школі Внутрішньої Безпеки в м. Лодзь (Польща) та Приватному акціонерному товаристві «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» у зв`язку з власним визнанням навчального процесу в обох закладах освіти, що на її думку, свідчить про надання освітніх послуг для здобуття вищого освітнього рівня «Психологія» та видачу за умови успішності проходження курсу навчання позивачу здійснюється ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом», колегія суддів такі не бере до уваги, позаяк, вказане виходить за межі розгляду даного спору та предмету доказування, позаяк, це питання реалізації права позивача на відстрочку, натомість, предметом даного спору, є дослідження питання чи позбавляють оскаржувані положення постанови права позивача на відстрочку у контексті звуження прав позивача та наявності дискримінації студентів іноземних ВНЗ. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна постанова у частині, що оскаржується, прийнята відповідачем в межах наявних у нього повноважень, що не заперечується позивачем, як і не було наведено обґрунтувань на порушення відповідачем процедури її прийняття, з огляду на що, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині змісту графи «Документи, що підтверджують право на відстрочку» підпункту 1 пункту 2 додатка 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», позаяк, останньою врегульовано питання надання документів, що підтверджують право на відстрочку та впливають на права на інтереси інших осіб (студентів, ВНЗ, які мають змогу отримати витяг з Єдиної державної електронної бази з питань освіти).
Водночас, у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача привести постанову Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у відповідність до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», останні також задоволенню не підлягають, адже за приписами ст. 264 КАС України (Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень), лише у разі визнання нормативно-правового акта протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині, суд має процесуальну можливість зобов`язати вчинити певні дії.
У разі задоволення позову за цією статтею суд має чітко обмежений перелік повноважень, а саме, визнати нормативно-правовий акт (або його частину) протиправним та нечинним; визнати додатково протиправними інші акти відповідача, якщо без цього неможливий захист прав, проте, під час розгляду спорів щодо законності нормативно-правових актів за ст. 264 КАС України, адміністративний суд не має права перебирати на себе дискреційні повноваження Кабінету Міністрів України та зобов`язувати його приймати нові акти або доповнювати існуючі з врегулюванням прогалин для правовідносин, які не охоплені чинною редакцією постанови.
Поряд з цим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо того, що позивач, не звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_2 із документами та не отримавши відмови в оформленні відстрочки, не зазнав індивідуального, реального та негативного впливу від вимог цієї постанови, а також, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували статус позивача, як військовозобов`язаного чи резервіста для встановлення обставин можливого застосування до нього спірного положення оскаржуваної постанови, з огляду на те, що положення ч. 2 ст. 264 КАС України «право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт», слід розуміти, як запровадження у процесуальному законодавстві доктрини, згідно з якою, позов може бути подано в інтересах «публічного порядку, законності» (без обов`язку позивача доводити при зверненні до суду, що відповідне рішення суб`єкта владних повноважень вже та безпосередньо зачіпає права та свободи такого позивача). Право ініціювати у суді спір про визнання протиправним та нечинним рішення суб`єкта владних повноважень, яке володіє ознаками нормативно-правового акта ґрунтується, фактично, на зазначеному статусі оскаржуваного акта. Відмова у доступі до суду особи у такій категорії спорів може призвести до ситуації, за якої рішення суб`єктів владних повноважень, що володіє ознаками нормативно-правового акта, буде залишатися поза межами судового контролю.
Позивач, ініціюючи спір, вважає, що оскаржуваний в частині акт перешкоджає йому оформити відстрочку, так як для цього він повинен подати Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 довідку ЄДЕБО, яку може видати виключно український навчальний заклад освіти, іноземний заклад освіти не має технічної можливості це зробити. У зв`язку з зазначеним, позивач, який навчається у іноземному ВНЗ, не може отримати довідку ЄДЕБО, тому не може оформити відстрочку, тому, колегія суддів вважає, що позивач не має обов`язку доводити, що звертався для оформлення відстрочки і отримав відмову.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вирішено спір правильно по суті, однак, наявні підстави для зміни рішення суду в мотивувальній частині, зокрема, підстав, з яких позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, та виключення з мотивувальної частини висновків щодо суду першої інстанції щодо того, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували статус позивача, як військовозобов`язаного чи резервіста для встановлення обставин можливого застосування до нього спірного положення оскаржуваної постанови; в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання йому відстрочки, як і відмови у наданні відстрочки на підставі спірного положення оскаржуваної постанови, позаяк, згідно приписів ч. 2 ст. 264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тож, позивач у силу віку є військовозобов`язаним та має право в силу Закону на подання заяви про отримання відстрочки з визначених ст. 23 Закону підстав, тому для звернення до суду з даним позовом, у позивача відсутній обов`язок доведення його статусу/перебування на військовому обліку та звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про отримання відстрочки.
Водночас, у частині висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що спірна постанова прийнята у відповідності до визначеної законом процедури прийняття нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, а проєкт постанови був погоджений міністерствами у межах повноважень, є обґрунтованими та відповідне мотивування суду залишається без змін.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції в частині мотивів, з яких суд має відмовити в задоволенні позову, та є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині. У іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року - змінити в мотивувальній частині.

У іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 15.06.2026.