ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29155/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року (суддя С. В. Прудник) у справі № 160/29155/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 16.08.2025 року №617 “Про результати службового розслідування” наступного змісту: “6. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” притягнути до повної матеріальної відповідальності капітана ОСОБА_1 , командира роти охорони та стягнути завдану шкоду в сумі 17 818,70 грн.;
- визнати протиправним та скасувати абзац 3 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.09.2025 року №1538 “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду завдану державі” наступного змісту: “Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” з капітана ОСОБА_1 , командира роти охорони стягнути завдану шкоду в сумі 17 818,70 грн. шляхом утримання щомісячно 20% від грошового забезпечення”. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні накази відповідачів стосовно стягнення з позивача шкоди в сумі 17 818,70 грн. є протиправними, оскільки прийнятті за відсутності вини, як обов`язкової умови для матеріальної відповідальності військовослужбовця.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено. 
Судом першої інстанції зазначено, що згідно Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Суд першої інстанції зауважив, що форма вини є визначальною обставиною для визначення меж матеріальної відповідальності військовослужбовця чи відповідної особи 
відповідно до Закону України №160-ІХ.
Суд першої інстанції звернув увагу, що у цій справі не доведено наявності умислу в діях позивача, відомості про те, що відповідно до посадових обов`язків позивач несе повну матеріальну відповідальність або з ним укладено угоду про повну матеріальну відповідальність у справі відсутні, а встановлені судом першої інстанції обставини вказують на необережність позивача, тому суд першої інстанції вважав, що до позивача неправомірно застосовано повну матеріальну відповідальність, а розмір визначеної шкоди 17 818,70 грн не відповідає вимогам закону та не враховує встановлене законодавче обмеження.
Судом першої інстанції встановлено, що акт службового розслідування не містить викладення обставин та обґрунтувань, які б давали змогу дійти беззаперечного висновку про те, що позивач діяв умисно з метою заподіяння шкоди інтересам держави.
Досліджені судом першої інстанції докази, свідчать про те, що позивач не передбачав наслідків своїх дій (подання рапортів, керуючись усним наказом командира), хоча повинен був та міг це зробити (знати та застосовувати нормативні та підзаконні акти, що регулюють спірні правовідносини).
Судом першої інстанції зауважено, що більш детальна кваліфікація дій позивача знаходиться поза межами повноважень суду адміністративної юрисдикції.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновків про неможливість притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.
Відтак, суд першої інстанції вказав про наявність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів в частині, яка стосується позивача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Військова частина НОМЕР_1 вказує, що за результатом службового розслідування встановлено, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 виплачено щомісячну премію солдату ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікування у медичному закладі з 21 лютого по 26 лютого 2024 року, а за змістом виписки з медичної карти стаціонарного хворого №119, згідно епікризу – в стані алкогольного сп`яніння. Відтак, згідно ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято рішення про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 17818,70 грн. Скаржник звертає увагу, що позивач, як командир роти, зобов`язаний доповідати командиру батальйону про потреби підлеглих, про накладені стягнення на особовий склад роти, підтримувати порядок і дисципліну в роті. Наполягає, що позивач, як командир роти, порушив приписи Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, а саме не забезпечив підтримку військової дисципліни в роті, залишив поза увагою дисциплінарне порушення – вживання алкогольних напоїв солдатом ОСОБА_2 , не прийняв рішення щодо притягнення винного до відповідальності, не здійснив доповідь командирові батальйону. Вважає, що навіть у разі висновку про те, що завдання шкоди позивачем відбулось з необережності, позивач несе шкоду не більше 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, що в спірному випадку дотримано військовою частиною.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Військова частина НОМЕР_2 вказує, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 виплачено щомісячну премію солдату ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікування у медичному закладі з 21 лютого по 26 лютого 2024 року, а за змістом виписки з медичної карти стаціонарного хворого №119, згідно епікризу – в стані алкогольного сп`яніння. У подальшому, згідно ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято рішення про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 17818,70 грн. Наполягає, що позивач, як командир роти, порушив приписи Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, а саме не забезпечив підтримку військової дисципліни в роті, залишив поза увагою дисциплінарне порушення – вживання алкогольних напоїв солдатом ОСОБА_2 , не прийняв рішення щодо притягнення винного до відповідальності, не здійснив доповідь командирові батальйону. Вважає, що навіть у разі висновку про те, що завдання шкоди позивачем відбулось з необережності, позивач несе шкоду не більше 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, що в спірному випадку дотримано військовою частиною.
Позивач подав відзиви на апеляційні скарги відповідачів, в яких просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2022 року №4: 2. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 “Про загальну мобілізацію”, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 71/2022 “Про використання Збройних Сил України та інших військових формувань”, мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 25 лютого 2022 року №32/321/501/25т та бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 06 березня 2022 року № 382, з 09 березня 2022 року нижчепойменованих сержантів та солдатів вважати призначеними до військової частини НОМЕР_1 : 2.287. Солдата ОСОБА_2 , кулеметником відділення охорони 2 взводу охорони 4 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони, ВОС-101627Т.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.10.2023 року №378/ДСК: 3. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 04 вересня 2023 року № 124 на посаду командира 4 роти охорони 3 батальйону охорони, що з 13 жовтня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановити посадовий оклад за посадою 4370,00 гривень на місяць, шпк “капітан”. Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 405% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, відповідно до телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з. Підстава: витяг із наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 04 вересня 2023 року № 124 (вх. № 306 від 13.09.2023, рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 (вх. № 6248 від 13.10.2023).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 року №129 «Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за лютий 2024 року»: 1. Виплатити особовому складу частини премію за особистий внесок у загальні результати служби, за відповідними тарифними розрядами за період з 01 лютого по 29 лютого 2024 року, окрім військовослужбовців зазначених в пункті 2 цього наказу. 2. Не виплачувати премію за особистий внесок у загальні результати служби військовослужбовцям, які вживали алкогольні напої, наркотичні речовими, самовільно залишили військову частину (місце служби) та не з`явились вчасно без поважних причин з відпустки (лікування), відповідно до Додатку 1 до цього наказу.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.07.2025 року №567 “Про призначення службового розслідування за результатами Аудиторського звіту відділу внутрішнього аудиту Державної спеціальної служби транспорту” у військовій частині НОМЕР_1 за напрямком фінансової діяльності комісією у складі: голова комісії: помічник командира- начальник фінансово-економічної служби підполковник ОСОБА_3 ; члени комісії: офіцер фінансово-економічної служби майор ОСОБА_4 , офіцер адміністративного відділення лейтенант ОСОБА_5 , було проведено службове розслідування, яким зокрема перевірено правомірність нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям під час лікування з приводу зловживання алкоголю і (або) наркотичних речовин.
За результатами розслідування складено акт службового розслідування, реєстраційний №1496/22-162 від 15.08.2025 року, у якому зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 № 129 “Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за лютий 2024 року” та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 № 130 “Про виплату додаткової винагороди за лютий 2024 року” виплачено щомісячну премію в сумі 14 605,50 грн. та додаткову винагороду в сумі 24 827,59 грн. солдату ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному закладі – комунальне некомерційне підприємство “Подільська міська лікарня” в період з 21 лютого по 26 лютого 2024 року, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №119, згідно епікризу – в стані алкогольного сп`яніння. Переплата щомісячної премії та додаткової винагороди складає КЕКВ 2112-39433,09 КЕКВ 2120-8675,28.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців” командиром військової частини НОМЕР_2 було прийняте рішення щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 17 818,70 грн., відображене в п. 6 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617.
З вказаним наказом позивач був ознайомлений 26.08.2025 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.09.2025 року №637 (з адміністративно-господарської діяльності) зупинено дію наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року №617 «Про результати службового розслідування» та призначено додаткове службове розслідування щодо обґрунтованості виплати додаткової винагороди у військовій частині НОМЕР_1 .
25.09.2025 року позивача ознайомлено у військовій частині НОМЕР_1 з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 06.09.2025 року №33 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 року №617».
Також, 25.09.2025 року позивача ознайомлено з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.09.2025 року №1538 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду завдану державі».
В абзаці 3 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 22.09.2025 року №1538 визначено: «Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» з капітана ОСОБА_1 , командира роти охорони стягнути завдану шкоду в сумі 17 818 гривень 70 копійок шляхом утримання щомісячно 20% від грошового забезпечення».
Таким чином, сума, що підлягає стягненню була визначена шляхом складання сум переплати щомісячної премії солдату ОСОБА_2 у розмірі 14 605,50 грн. та суми сплаченого військовою частиною ЄСВ при виплаті премії розмірі 22% (14 605,50 грн. х 22%) = 3213,20 грн., що підтверджено довідкою-розрахунком сум, що підлягають стягненню з капітана ОСОБА_1 .
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Частиною 1 статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною 1 статті 3 Закону №160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ст.8 Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №160-ІХ стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Відповідно до вимог статей 84-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджений Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, згідно якого службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення (п. 2 розділу I Порядку №608).
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 за результатами розслідування складено акт службового розслідування, у якому зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 № 129 “Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за лютий 2024 року” та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 № 130 “Про виплату додаткової винагороди за лютий 2024 року” виплачено щомісячну премію в сумі 14 605,50 грн. та додаткову винагороду в сумі 24 827,59 грн. солдату ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному закладі – комунальне некомерційне підприємство “Подільська міська лікарня” в період з 21 лютого по 26 лютого 2024 року, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №119, згідно епікризу – в стані алкогольного сп`яніння. Переплата щомісячної премії та додаткової винагороди складає КЕКВ 2112-39433,09 КЕКВ 2120-8675,28.
У подальшому, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців” командиром військової частини НОМЕР_2 було прийняте рішення щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 17 818,70 грн., відображене в п. 6 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617.
Разом з тим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617, в абзаці 3 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2025 року №1538 визначено: «Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» з капітана ОСОБА_1 , командира роти охорони стягнути завдану шкоду в сумі 17 818 гривень 70 копійок шляхом утримання щомісячно 20% від грошового забезпечення».
Колегія суддів зауважує, що до позивача в спірному випадку застосована повна матеріальна відповідальність, що передбачена ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ, а тому в силу положень Закону №160-ІХ, військова частини НОМЕР_2 мала встановити вину позивача в завданні шкоди.
Апеляційний суд звертає увагу, що вина може бути у формі як умислу так і необережності. Характерні ознаки умислу: усвідомлення особою суспільної шкідливості своєї поведінки; передбачення негативних наслідків такої поведінки; бажання настання шкідливих наслідків у результаті своєї поведінки або свідоме допущення їх. Залежно від характеру вольового ставлення особи до суспільно-шкідливих наслідків свого діяння визначають два види умислу: прямий - коли особа, передбачаючи суспільно шкідливі наслідки своєї дії чи бездіяльності, бажає їх настання; побічний - коли особа, передбачаючи суспільно шкідливі наслідки своєї дії чи бездіяльності, прямо не бажає їх, але свідомо допускає їх настання.
Необережність характеризується тим, що особа передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливість таких наслідків, хоча повинена була і могла їх передбачити. Необережність виявляється зазвичай як недбалість.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут №548) затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Згідно ст.112 цього статуту командир роти зобов`язаний доповідати командирові батальйону про потреби підлеглих, а також про застосовані заохочення і накладені стягнення на особовий склад роти (корабля); піклуватися про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань; організовувати розміщення особового складу в місцях постійної дислокації та в польових умовах, підтримувати внутрішній порядок і дисципліну в роті (на кораблі).
Відповідно до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260), який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Дослідивши зміст, наявних в матеріалах справи, акту службового розслідування, наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617, колегія суддів зауважує, що ці документи не містять відомостей про встановлення/дослідження військовою частиною вини позивача в завданні шкоди.
Так, ці документи не містять обґрунтування та висновку, що позивач мав умисел, а саме усвідомлював шкідливість його поведінки, передбачав її наслідки та бажав настання шкідливих наслідків – виплати солдату ОСОБА_2 премії, який в свою чергу в період з 21 лютого по 26 лютого 2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному закладі - в стані алкогольного сп`яніння.
Також, зміст цих документів не містить обґрунтування та висновку, що позивач допустив необережність, зокрема передбачав настання шкідливих наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховував на їх відвернення або не передбачав можливість таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, оскільки військова частина не встановила чи було поінформовано позивача, зокрема медичним закладом, про знаходження солдата ОСОБА_2 в період з 21 лютого по 26 лютого 2024 року на стаціонарному лікуванні у медичному закладі саме в стані алкогольного сп`яніння, а також, яким чином позивач міг самостійно встановити вищезгадане знаходження солдата ОСОБА_2  в стані алкогольного сп`яніння.
Відтак, колегія суддів вважає, що зміст акту службового розслідування, наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617, не підтверджують вину позивача в завданні шкоди, а отже п. 6 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617 суперечить вимогам ч.2 ст.3 та ч.7 ст.8 Закону №160-ІХ.
За цих обставин, п. 6 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617 є протиправним, а отже підлягає скасуванню.
Абзац 3 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2025 року №1538, є похідним від п. 6 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 року № 617 в силу приписів ч.1 ст.13 Закону №160-ІХ, а отже абзац 3 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2025 року №1538 також є протиправним та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі № 160/29155/25 –без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 04.05.2026 

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров