Номер провадження 2-а/754/132/26
Справа №754/1130/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

10 червня 2026 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 
В С Т А Н О В И В :
Позиції учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 06352804 від 16.12.2025.
В обґрунтування вимог позову зазначено про те, що оскаржувана постанова позивачу на місці зупинки не вручалася. При цьому посадовою особою поліції було протиправно відмовлено позивачу у наданні копії постанови, а про наявність штрафу ОСОБА_1 стало відомо із застосунку «Дія», де відсутні повні відомості про посадову особу та склад правопорушення. Позивач вказує на те, що 16.12.2025 працівником поліції було складено відносно мене Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА № 06352804. Зазначена постанова, на думку позивачки, винесена безпідставно та з істотним порушенням її прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону. 16.12.2025 постановою притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн. за нібито перевищення швидкості руху. У відповідності до даних оскаржуваної постанови зазначено, що швидкість транспортного засобу позивачки становила 103 км/год, при дозволеній швидкості 50 км/год у межах населеного пункту, при цьому фіксація здійснювалась приладом TruCAM. З зазначеною постановою позивачка не погоджується, оскільки їй не були зачитані та роз`яснені мої права, передбачені ст. 268 КУпАП України, у тому числі право на правову допомогу та право на оскарження постанови, а також не було повідомлено порядок і строки її оскарження. Позивач зазначила, що її транспортний засіб було зупинено іншим екіпажем поліції, який не здійснював фіксацію швидкості та не повідомив причину зупинки, що є порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». В подальшому довелось чекати прибуття іншого екіпажу, який нібито здійснював фіксацію правопорушення. Також фіксація швидкості здійснювалась приладом TruCAM у ручному режимі, який утримувався поліцейським у руках, а службовий автомобіль поліції, з якого здійснювалась фіксація не був належним чином ідентифікований та перебував без увімкнених проблискових маячків. Зазначена обставина підтверджується показаннями свідків, зокрема осіб, які рухались позаду мого транспортного засобу та безпосередньо спостерігали місце та умови використання приладу TruCAM. Позивач вважає, що відсутність увімкнених проблискових маячків у поєднанні з використанням TruCAM у ручному режимі підсилює сумніви щодо належності та допустимості отриманих доказів. Також зауважує, що на відеозаписі відсутня фіксація дорожнього знаку, що позначає початок населеного пункту, а також неможливо встановити, що вимірювання здійснювалось саме в його межах. При цьому, у постанові зазначено обмеження швидкості 50 км/год, водночас з даних електронного кабінету водія вбачається, що на відповідній ділянці дороги дозволена швидкість становить 60 км/год. Відповідачем не доведено, що вимірювання здійснювалось після в`їзду в населений пункт та що саме на цій ділянці дороги діяв режим обмеження 50 км/год. У зв`язку з наведеним, позивачка звернулась до суду з метою оскарження постанови про притягнення останньої до адміністративної відповідальності.
20.03.2026 від Департаменту патрульної поліції до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вказав на те, що після зупинки транспортного засобу та час розгляду справи, позивачку ознайомлено із правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності передбаченими статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України. Встановивши всі обставини справи та факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським після розгляду справи було прийнято рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн., та роз`яснено Позивачці порядок виконання та оскарження даного рішення. Після зазначеного, поліцейським винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6352804 від 16.12.2025 року з накладенням на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 1700 грн. Відповідач зазначає, що на підставі пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Поліцейський, відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. В свою чергу, капрал поліції Тучак П.В., є працівником батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП, тобто посадовою особою органу Національної поліції України, яка має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення. Щодо принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, відповідач вказує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Відповідач також звернув увагу на тому, що всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік. Також лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС 001007 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.
25.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач наголошує на порушенні стороною відповідача строків подачі відзиву, обґрунтовуючи свою позицію тим, що з моменту відкриття провадження та до подачі відзиву пройшло півтора місяці, при цьому відповідач був обізнаний з існуванням спору в суді з грудня 2025 року.
Процесуальні дії та рішення суду.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 03 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 263 КАС України. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін.
Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.
Судом встановлено, що 16.12.2025 близько 09 год. 55 хв. нарядом батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП на 244 км. АД М - 21 - в с. Махнівка, Хмільницького району, Вінницької області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС 001007) виявлено порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), а саме водій транспортного засобу Renault Kangoo д.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 103 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 53 км/год, чим порушив пункт 12.4 ПДР.
У відповідності до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Поліцейський, відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.
Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржує винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства. 
Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що фіксація правопорушення відбувалась неналежно на прилад TruCam LTI 20/20 за відсутності правових підстав для використання вказаного приладу.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що прилад лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості , розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/34887 від 29.09.2025 р., виданого ДП «Укрметртестстандарт» Мінекономіки України, чинного до 29.09.2026 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС 001007 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі 2 км/год.
Згідно з наданої Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» інформації від 01.07.2025 зазначено, що прилади TruCAM конструктивно створені для утримання в руках під час вимірювань швидкості руху транспортних засобів. Їхнє основне призначення - експлуатація в ручному режимі за утримання приладу в руках за безпосередньої участі оператора. Метрологічні та технічні характеристики приладів TruCAM відповідають вимогам національного стандарту «ДСТУ 8809:2018 Метрологія. Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації». Прилади TruCAM можуть працювати як в ручному режимі, так і в автоматичному.
Відповідачем надано до відповіді на відзив СД-диск із зображенням здійснення фіксації пееревищення швидкості автомобіля Renault Kangoo д.н.з НОМЕР_1 .
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи позивачки стосовно порушення відповідачем строків подання відзиву на позовну заяву не знаходять свого об`єктивного підтвердження при розгляді справи, оскільки матеріали справи не містять доказів інформування відповідача про спір в грудні 2025 року.
В матеріалах справи міститься заява від 10.03.2026 Департаменту патрульної поліції про ознайомлення з матеріалами справи №754/1130/26 в електронному вигляді. Вказане стало можливим лише після внесення відомостей щодо УПП у Вінницькій області та Департаменту патрульної поліції до Автоматизованої системи документообігу суду. Водночас відзив подано представником Департаменту патрульної поліції 20.03.2026, а отже після надання уповноваженими особами суду доступу до матеріалів справи.
Отже, враховуючи викладене, Департамент патрульної поліції скористався правом на подачу відзиву на адміністративний позов в строки, визначені ухвалою суду.
Частиною 1 ст. 122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до примітки до ст. 122 КпАП України суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Частиною 1 ст. 14-2 КпАП України передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
В процесі розгляду справи, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити про те, що після дослідження СД-диску наданого стороною позивача стає очевидним, що ОСОБА_1 відмовилась від отримання копії оскаржуваної постанови, зазначивши , що не погоджується зі складенням постанови про притягнення останньої до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, доводи позивачки стосовно невручення копії постанови уповноваженими особами на місці зупинки та «відмови у наданні документу», що в подальшому обмежило право позивачки на вчасне звернення до суду з метою скасування постанови, не відповідають реальним обставинам справи, оскільки позивачка відмовилась від підпису про отримання оскаржуваної постанови на місці зупинки особисто.
Згідно з листом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області від 11.04.2023 № 433 с. Махнівка, Хмільницького району, Вінницької області, в обох напрямках позначено основними дорожніми знаками 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.50 «Кінець населеного пункту». Вказані дорожні знаки встановлено по автомобільній дорозі М-21 Виступовичі Житомир - Могилів-Подільський за наступними адресами: 5.49 - км 242+128 (праворуч), км 246+236 (ліворуч); 5.50 - км 242+128 (ліворуч), км 246+236 (праворуч). 
При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови від 16.12.2025 поліцейським, як посадовою особою батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП, було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову в межах с. Махнівка, Хмільницького району, Вінницької області, а отже за місцем вчинення адміністративного правопорушення. 
Також, суд вважає хибними доводи позивачки щодо похибки приладу TruCAM в межах +- 3 км\год, оскільки для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху з урахуванням похибки приладу ±2 км/год. 
При цьому як вбачається з оскаржуваної постанови, транспортний засіб позивачки рухався 103 км/год, що в свою чергу на 53 км/год перевищує швидкість визначена підпунктом 12.4 ПДР, зокрема навіть при врахуванні помилки +- 2 кв/год.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що факт порушення Правил дорожнього руху позивачем доведено належними доказами, а винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відповідало вимогам закону було спрямоване на дотримання безпеки дорожнього руху, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачка ОСОБА_1 звертаючись до суду визначила відповідачем - Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.
Статтею 46 КАС України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.
Отже, інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який положеннями відповідної статті КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.
У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.
Відповідно до ч. 5 ст. 48 КАС України, під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Відповідно до пунктів 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 31 жовтня 2016 року № 1114), Департамент патрульної поліції (далі - ДПП) є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.
Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).
Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатки із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи.
Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зазначила відповідачем по вказаному адміністративному позову Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, тоді як належним відповідачем є Департамент патрульної поліції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.12.2019 по справі №724/716/16-а зауважив, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Суд вважає, що заявлення ОСОБА_1 вимог до неналежного відповідача також слугує підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 19,62 Конституції України, ст.ст.14-2, 122, 256, 261, 268, 276, 279-3, 288, 289, 293 КпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст складено 10.06.2026.

Суддя О.Б. Саламон