Справа №573/2656/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2184/26 	
Категорія -  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Черних О.М., Худика А.М.,розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ»
на додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31 березня 2026 року в складі судді Черкашиної М.С., ухваленого в м. Білопілля, Сумської області (повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2026 року)
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Свєтлова» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною, скасування запису щодо реєстрації права оренди земельної ділянки,
в с т а н о в и в :
15.12.2025 ФГ «Свєтлова» звернулося до суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та постановлення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ТОВ «Райз Північ» до ОСОБА_1 , ФГ «Свєтлова» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною, скасування запису щодо реєстрації права оренди земельної ділянки, яку мотивувало тим, що 10.12.2025 Білопільським районним судом Сумської області винесено ухвалу, якою вказану вище позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям у судове засідання позивача.
Посилаючись на викладене вище, а також на те, що відповідно до ст. 142 ЦПК України відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, просить стягнути з позивача ТОВ «Райз Північ» на користь відповідача ФГ «Свєтлова» 21000 грн, які були понесені останнім для залучення професійної правничої допомоги адвоката.
Додатковим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 31.03.2026 заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Райз Північ» на користь ФГ «Свєтлова» 6000 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ТОВ «Райз Північ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити додаткове рішення в частині стягнення судових витрат та зменшити витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлена сума правової допомоги в сумі 6000 грн не співмірна розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг.
Зазначає, що позивачем до позовної заяви додано акт виконаних робіт, що містить перелік наданих послуг, де реально завищена їх вартість.
Вказує, що не погоджується з висновком суду, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Розподіляючи понесені позивачем витрати, суд мав врахувати обсяг і характер виконаної адвокатом роботи, конкретні обставини справи, її складність.
Крім того, зазначає, що фактично справа не розглядалася, оскільки позов був залишений без розгляду, тому вважає, що розмір адвокатських витрат у сумі 6000 грн не є співмірним наданому об`єму адвокатських послуг, а тому просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір витрат на правову допомогу.
18.05.2026 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача ФГ «Свєтлова» – адвокат Овчаренко Я.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення районного суду – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2025 ТОВ «Райз Північ» подало до Охтирського міськрайонного суду Сумської області позов до ОСОБА_1 , ФГ «Свєтлова», в якому просило визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі, визнати відсутнім у ФГ «Свєтлова» права оренди земельної ділянки, скасувати запис про державну реєстрацію права оренди землі.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2025 справу направлено за підсудністю до Білопільського районного суду Сумської області (справа №583/4329/25 а. с. 32).
Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 27.10.2025 відкрито провадження в справі та призначено її до підготовчого засідання на 9 годину 30 хвилин 19.11.2025 з викликом сторін (справа №583/4329/25 а. с. 44).
19.11.2025 ТОВ «Райз Північ», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, через систему «Електронний суд» подало до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, оскільки товариство припинило 11.11.2025 співпрацю з адвокатом Васильченко М.П., яка представляла його інтереси, та у зв`язку з необхідністю пошуку та залучення нового представника.
19.11.2025 підготовче засідання було відкладено на 09 годину 30 хвилин 10.12.2025 за клопотанням представника ТОВ «Райз Північ» - Фесенка О.М. (справа №583/4329/25 а. с. 73).
У підготовче засідання, призначене на 10.12.2025 представник ТОВ «Райз Північ» повторно не прибув, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце проведення підготовчого засідання. Заяву про проведення підготовчого засідання без його участі також не подав (справа №583/4329/25 а. с. 74, 75, 86).
Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 10.12.2025, яку постановою Сумського апеляційного суду від 26.02.2026 залишено без змін, позовну заяву ТОВ «Райз Північ» до ОСОБА_1 , ФГ «Свєтлова» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною, скасування запису щодо реєстрації права оренди земельної ділянки залишено без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям у судове засідання позивача (справа №583/4329/25 а. с. 87 – 88, 170 – 172).
Постановляючи додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на правничу допомогу в сумі 21000 грн є неспівмірними зі складністю даної справи, наданим адвокатами обсягом послуг, як це було передбачено договором, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з позивача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому дійшов висновку, що реальні витрати відповідача на правничу допомогу, надану представником, становлять 6000 грн. При цьому суд керувався положеннями ст. 141 ЦПК України.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 – 3, 5, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №357/380/20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Положення статей 137, 141 ЦПК України регламентують загальні правила розподілу судових витрат (на правову допомогу в тому числі) та є універсальними в правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи.
Порядок розподілу витрат у разі залишення позову без розгляду визначено нормами статті 142 ЦПК України.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Положення частин 5 – 6 статті 142 ЦПК України ідентичні нормам частин 5 – 6 статті 130 ГПК України.
Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 у справі №910/5911/22 зазначив, що в разі, зокрема, залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (пункт 8.11); при застосуванні частини п`ятої статті 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин (пункт 8.12).
Також Верховний Суд у пункті 6.5 постанови від 06.03.2024 у справі №905/1840/21 сформулював висновок, що відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, також у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №925/1372/21, від 11.05.2023 у справі №921/811/21, від 25.04.2023 у справі №924/341/22).
У постановах від 14.05.2024 у справі №916/3278/21, від 25.04.2024 у справі №903/1079/23 Верховний Суд вказав, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під цими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожним таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача».
Верховний Суд зазначив, що «необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка/які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов.
У постанові від 24.04.2019 у справі №757/23967/13-ц Верховний Суд зазначив, що залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами. Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду в разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Суд першої інстанції залишив позов без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, відповідно до якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
ТОВ «Райз Північ» повторно не з`явилося в судове засідання без поважних причин, що підлягає кваліфікації як «необґрунтовані дії позивача», і вказані дії були підставою для закінчення судового розгляду постановленням ухвали про залишення позову без розгляду.
Такі обставини встановлені ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 10.12.2025 та постановою Сумського апеляційного суду від 26.02.2026.
Апеляційний суд вважає, що неявка представника позивача в судові засідання 19.11.2025 та 10.12.2025, що стало підставою для залишення позову без розгляду, свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки останній був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Провадження в справі відкрито 27.10.2025 та до залишення 10.12.2025 позову без розгляду представник відповідача ФГ «Свєтлова» - адвокат Овчаренко Я.О. добросовісно реагувала на відкриття в справі провадження вчиненням відповідних процесуальних дій, зокрема подавала відзив на позовну заяву (справа №583/4329/25 а. с. 51 – 55), клопотання про зупинення провадження в справі (справа №583/4329/25 а. с. 80 – 81), у зв`язку з чим фермерське господарство понесло судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвокатом.
Залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованості дій позивача є підставою для відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №367/6864/21.
На підставі встановлених обставин справи щодо необґрунтованості дій позивача апеляційний суд вважає, що наявні підстави для стягнення з ТОВ «Райз Північ» на користь ФГ «Свєтлова» витрат на професійну правничу допомогу.
У той же час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вирішив питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, постановивши додаткове рішення.
Згідно з ч. 1 – 3, 5 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є:
1) ухвали;
2) рішення;
3) постанови;
4) судові накази.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
З аналізу зазначених норм процесуального закону вбачається, що інститут додаткового рішення введений законодавцем з метою усунення можливого неповного вирішення судом позовних вимог, питання про розподіл судових витрат, особливостей виконання рішення, які досліджувались в судовому засіданні.
У справі, що переглядається, рішення по суті спору суд не ухвалював, розгляд завершений ухвалою про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача в судове засідання, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Варто також заначити, що постановляючи зазначену ухвалу, суд не досліджував питання можливості компенсації відповідачу судових витрат, а також обґрунтованості/необґрунтованості дій позивача.
За таких обставин, апеляційний суд звертає увагу на те, що вирішення судом питання про компенсацію витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача здійснюється відповідно до положень частини 2 статті 258 ЦПК України ухвалою суду, а не додатковим рішенням у порядку статті 270 ЦПК України.
З огляду на встановлене порушення місцевим судом вимог процесуального закону, відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, оскаржуване додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачем відповідачеві.
У постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду та в постановах від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц, від 11.06.2020 у справі №821/227/17 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.
У постанові від 05.02. 2019 у справі №906/194/18 Верховний Суд дійшов висновку, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Водночас у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
У постанові від 19.11.2020 у справі №734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися в правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».
Підсумовуючи, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі в строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
У постанові від 28.09.2022 у справі №534/14/20 Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи в суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції в справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.
До клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав договір про надання правової допомоги від 01.09.2025 №б/н та додаткову угоду від 28.10.2025 №1, укладені між ФГ «Свєтлова» та адвокатом Овчаренко Я.О., акт прийому-передачі наданої правової допомоги №1 (до договору про надання правової допомоги від 01.09.2025 № б/н та додаткової угоди від 28.10.2025 №1) від 12.12.2025, відповідно до якого сторони погодили, що всі послуги, пов`язані з розглядом справи №583/4329/25, передбачені договором від 01.09.2025, були належним чином виконані в повному обсязі, зокрема, проведені консультація клієнта, адвокат вивчив та ознайомився зі змістом матеріалів, документів, підготувався до справи, що зайняло 3 години, сформував правову позицію, написав відзив та направив сторонам у системі «Е-суд», що зайняло 5 годин, склав клопотання про участь у засіданні в режимі відеоконференції – 0,5 години, склав клопотання про зупинення провадження в справі – 2 години, і відповідно з урахуванням погодинної ставки 2000 грн, сторони погодили, що загальна вартість надання професійної правничої допомоги складає 21000 грн (а. с. 3 зв. - 4 зв.). Згідно з копією рахунку на оплату від 12.12.2025 № б/н оплата за надані юридичні послуги щодо надання правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 28.10.2025 становить 21000 грн (а с. 5 зв.).
Застосовуючи наведений правовий висновок, а також заяву позивача про зменшення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ФГ «Свєтлова» на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги від 01.09.2025, додаткову угоду до договору від 28.10.2025, розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану ФГ «Свєтлова» в справі №583/4329/25, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 21000 грн є завищеним, витрати в зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин цієї справи.
Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом відповідача послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та їх характер, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі в суді першої інстанції, у сумі 3000 грн.
Визначаючи сукупний розмір сплачених відповідачем витрат на правничу допомогу, який підлягає йому відшкодуванню позивачем, апеляційний суд, застосовуючи наведену правову позицію в справі №534/14/20 (провадження № 61-6638св22) щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що компенсації підлягають 3000 грн (написання відзиву на позовну заяву, для чого, на думку апеляційного суду адвокатом було витрачено 1 годину 30 хвилин), що і підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Щодо надання таких послуг, як формування правової позиції в справі, направлення сторонам та суду документів через систему «Електронний суд», складання клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, про зупинення провадження в справі, то апеляційний суд врахував, що такі послуги не є послугами з професійної правничої допомоги, а тому не підлягають відшкодуванню відповідачеві позивачем.
Так само не підлягають компенсації відповідачеві витрати, понесені у зв`язку з вивченням та аналізом позовної заяви, вивченням судової практики та консультуванням відповідача з метою формування правової позиції сторони в справі, що узгоджується зі згаданим правовим висновком Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №534/14/20 (провадження № 61-6638св22).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 28.06.2023 у справі №753/26463/21, постанова касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» задовольнити.
Додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» на користь Фермерського господарства «Свєтлова» 3000 грн понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: О.М. Черних 

А.М. Худик