ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року   Справа № 924/776/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю. 

за участю представників сторін:
прокурора Гарбарука В.А.
позивача Китайгородської сільської ради - не з`явився
відповідача ОСОБА_1 - адв. Байцар І.Б.
відповідача ОСОБА_2 - адв. Байцар І.Б.
відповідача Фермерського господарства "Достаток-Агро" - адв. Байцар І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.12.2025 р.
постановлене у м. Хмельницький, повний текст складено 30.12.2025 р.
у справі № 924/776/25 (суддя Субботіна Л.О.)
за позовом керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Китайгородської сільської ради
до відповідачів: 
1. ОСОБА_1 
2. ОСОБА_2 
3. Фермерського господарства "Достаток-Агро" 
про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 17.12.2025 р. у справі № 924/776/25 Господарський суд Хмельницької області відмовив у задоволені позову керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Китайгородської сільської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Фермерського господарства "Достаток-Агро" про розірвання договору оренди землі від 11.05.2012 р., зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Пояснює, що в ході судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 29.09.2025 р. зареєстровано Фермерське господарство «Достаток-Агро» та попередньо 25.09.2025 р. припинено дію договору суборенди земельної ділянки від 03.09.2014 р. щодо земельної ділянки загальною площею 50,0 га з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004. Зазначає, що фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 було не фермерське господарство, а суборендар ОСОБА_2 , який своїм правом на пільгове отримання земель для фермерства уже скористався та створив ФГ «Сливка А.В.», а тому міг отримувати землі цієї категорії в оренду виключно на аукціоні.
Вважає, що при наданні ОСОБА_3 в суборенду земельної ділянки, яка надана йому для ведення фермерського господарства, нівелюється сам принцип надання вказаних земельних ділянок у спрощеному порядку для вказаної мети - в оренду без проведення земельних торгів/аукціону.
Доводить, що умови договору оренди землі передбачали особисте використання орендарем земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, а чинне законодавство не передбачає наступну передачу земельної ділянки в суборенду іншій особі, яка мала б отримати їх на конкурсній основі, тоді як орендодавець розраховував на належне виконання орендарем взятих на себе обов`язків.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної та об`єктивної оцінки обставинам створення фермерського господарства лише після звернення прокурора з позовом до суду та понад розумний строк і безпідставно вважав обґрунтованими доводи відповідачів про відсутність обмежень щодо строків створення фермерського господарства.
Також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для відповідальності ФГ «Достаток-Агро» у виді розірвання договору за дії іншої особи - ОСОБА_1 .
Доводить, що ФГ «Достаток-Агро» наразі є належним відповідачем у спірних правовідносинах та має нести негативні наслідки у вигляді розірвання договору оренди через істотне порушення договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.
Просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.12.2025 р. у справі № 924/776/25 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Фермерське господарство "Достаток-Агро" подали відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що вважають скаргу необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Вважають, що відсутні підстави звинувачувати ОСОБА_1 у порушення закону, оскільки жодна норма чинного законодавства не встановлює строк для створення фермерського господарства та звертають увагу, що розумний строк на створення фермерського господарства передбачений не законом, а витікає із судової практики, яку простий громадянин не зобов`язаний знати, усвідомлювати та виконувати.
Зауважують, що новостворене ФГ «Достаток Агро» не може нести негативні наслідки у формі розірвання договору оренди за дії, яке дана юридична особа не вчиняла, а які вчинила зовсім інша особа, адже дане фермерське господарство було створене з однією єдиною метою - здійснювати господарську діяльність на спірній земельній ділянці у відповідності з чинним законодавством.
Звертають увагу на те, що попередній орендар ОСОБА_1 усунув порушення закону ще до того, як ФГ «Достаток-Агро» було залучено до даної справи у статусі відповідача і з моменту свого створення та набуття прав і обов`язків орендаря за договором ФГ «Достаток-Агро» не допускало жодних порушень, тим більше істотних порушень договору оренди. У зв`язку з цим вважає, що відсутні правові підстави для розірвання договору із заявлених у позові підстав - ч.2 ст.651 ЦК України.
Стверджують, що при передачі ОСОБА_1 спірної земельної ділянки в 2012 році в оренду жодні права позивача не були порушені і на даний момент відповідачем ФГ «Достаток-Агро» жодні права позивача також не порушуються.
Просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач Китайгородська сільська рада відзив на апеляційну скаргу не подав і не забезпечив явку представників у судові засідання 10.03.2026 р. та 24.03.2026 р., тоді як був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с. 81, 103 зв. у т.2/.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача.

Прокурор в судових засіданнях підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоволити. Представник відповідачів заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні 24.03.2026 р. було відкладено ухвалення та проголошення постанови у справі до 02.04.2026 р.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судових засіданнях пояснення прокурора та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.
28.02.2012 р. громадянин ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю від 04.04.2011 р. діяв представник ОСОБА_4 /а.с. 53 у т.1/, подав до Кам`янець - Подільської райдержадміністрації заяву /а.с. 52 у т.1/ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право користування на земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 50,000 га, що розташована на території Китайгородської сільської ради за межами населених пунктів, з подальшим наданням її в оренду строком на 49 років.
Відповідно до розпорядження від 10.04.2012 р. № 397/2012-р Кам`янець – Подільська районна державна адміністрація затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою громадянину України ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Китайгородської сільської ради за межами населених пунктів з урахуванням існуючих обмежень і обтяжень та надала громадянину України ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років земельну ділянку, що розташована на території Китайгородської сільської ради за межами населених пунктів загальною площею 50,000 га для ведення фермерського господарства /а.с. 49 у т.1/.
11.05.2012 р. Кам`янець - Подільська районна державна адміністрація як орендодавець та громадянин ОСОБА_1 як орендар уклали договір оренди землі /а.с. 31 – 33 у т.1/, згідно з п. 1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку площею 50,0000 гектарів для ведення фермерського господарства, що розташована на території Китайгородської сільської ради за межами населених пунктів.
Згідно з п. 4.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Строк дії договору становить 49 (сорок дев`ять) років з дати його державної реєстрації.
Відповідно до п. 6.1, 6.2 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.
У пункті п. 6.3 договору сторони погодили умови збереження стану об`єкта оренди, а саме - використання земельних ділянок виключно за цільовим призначенням та мети використання та дотримання чинного земельного і екологічного законодавства.
Відповідно до розділу 9 договору орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельних ділянок за цільовим призначенням та для встановленої договором мети використання; орендар має право самостійно визначати напрям своєї господарської діяльності відповідно до цільового призначення земельних ділянок та мети використання за даним договором, за письмовою згодою орендодавця передавати земельні ділянки або їх частину в суборенду. Згода орендодавця відповідно до правил статті 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" здійснюється лише у формі розпорядження голови районної державної адміністрації (п.9.3.7); орендар зобов`язаний використовувати земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення та мети використання, визначеної даним договором.
Згідно з п. 12.4 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованих земельних ділянок, яке істотно перешкоджає їх використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з п. 17 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Договір підписаний орендарем ОСОБА_1 та представником орендодавця Желізником М.Д. та скріплений відбитком печатки орендодавця. Договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Кам`янець - Подільському районі Хмельницької області про, що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено відповідний запис. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6822483900:04:016:0004 /а.с. 33 у т.1/.
03.09.2014 р. громадянин Савіцький Микола Васильович як орендар та громадянин ОСОБА_2 як суборендар уклали договір суборенди землі, згідно з п. 1.1 якого орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Китайгородської сільської ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822483900:04:016:0004, площа 50,0000 га. Земельна ділянка, що передається в суборенду знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до договору оренди земельних ділянок, укладеному 11 травня 2012 року орендарем ОСОБА_1 і Кам`янець - Подільською районною державною адміністрацією, в якому передбачена суборенда за згодою орендодавця. 
У п.1.1 договору суборенди зазначено, що згода на передачу земельної ділянки в суборенду надана Головним управлінням Держземагенства у Хмельницькій області від 31.07.2014 р. № 31-22-0.5-6599/2-14 /а.с. 35 – 36 у т.1/.
Відповідно до п. 3.1 договору суборенди договір укладений строком на 47 років, але в будь - якому разі строк цього договору закінчується не раніше завершення збирання врожаю сільськогосподарських культур, які були засіяні під час дії цього договору з урахуванням ротації сільськогосподарських культур.
Відповідно до п. 5.1, 5.2 договору суборенди земельна ділянка передається в суборенду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.
Договір суборенди землі підписаний орендарем ОСОБА_1 та суборендарем ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу від 27.09.2018 р. № 22-6582-СГ/а.с. 60 у т.1/ Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за актом приймання передачі /а.с. 66 у т.1/ передало Китайгородській сільській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1260,7819 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Китайгородської сільської об`єднаної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
У пункті № 39 додатку до вищезазначеного акту приймання передачі з державної у комунальну власність передано земельну ділянку площею 50,0000 га з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 /а.с. 67 – 79 у т.1/. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 08.11.2018 р. за територіальною громадою Китайгородської сільської ради було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 площею 50 га. У Реєстрі також містяться відомості про інші речові права щодо цієї земельної ділянки, а саме право оренди, зареєстроване 07.10.2014 р. за Савіцьким Миколою Васильовичем на підставі договору оренди землі від 11.05.2012 р. та право суборенди, зареєстроване 07.10.2014 р. за ОСОБА_2 на підставі договору суборенди від 03.09.2014 р. /а.с. 30 у т.1/.
Обґрунтовуючи позов, прокурор доводить, що ОСОБА_1 , передавши спірну земельну ділянку в суборенду, розпорядився такою земельною ділянкою у спосіб, який не передбачений договором та чинним законодавством, а суборендар ОСОБА_2 отримав земельну ділянку комунальної власності, яку він мав би отримати лише на конкурсній основі.
Підставою реалізації прокурором представницьких функцій згідно зі ст. 23 Закону "Про прокуратуру" стала усвідомлена пасивна поведінка позивача.
Так, листом від 23.05.2025 р. № 52-1017-25 керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури повідомив Китайгородську сільську раду про те, що ОСОБА_1 як орендар земельної ділянки з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50,0000 га, яка була надана йому для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не створив та передав земельну ділянку в суборенду громадянину ОСОБА_2 . Прокурор також повідомив сільську раду про необхідність вжиття заходів щодо припинення права ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 та її повернення у комунальну власність /а.с. 57 – 58 у т.1/.
Листом від 28.05.2025 р. № 345/02-15 Китайгородська сільська рада у відповідь на вищезазначений лист прокурора просила вжити заходи представницького характеру на захист інтересів держави щодо припинення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 /а.с. 59 у т.1/.
Листом від 18.07.2025 р. № 52-5475вих-25 керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури повідомив Китайгородську сільську раду про намір здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі Китайгородської сільської ради шляхом подання до Господарського суду Хмельницької області позовної заяви до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права користування земельною ділянкою та зобов`язання її повернути /а.с. 84 у т.1/.
Китайгородська сільська рада на такий лист прокурора не відреагувала.
Як зазначено вище, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 площею 50,0000 га перебуває у комунальній власності Китайгородської сільської ради /а.с. 30 у т.1/.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, і відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Отже, Китайгородська сільська рада є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого у відповідності до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України віднесені повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності.
Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18 визначив, що інтереси держави полягають також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 914/225/18.
Такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
Отже, прокурор у даній справі відповідно до норм ч.4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” обґрунтував необхідність представництва інтересів держави, оскільки компетентний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не відреагував на стверджуване порушення законності у сфері земельних відносин. Звертаючись до Китайгородської сільської ради до подання позову, прокурор надав раді можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій/заходів для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після повідомлення прокурора про стверджуване порушення, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу та є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.
30.07.2025 р. керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури подав до Господарського суду Хмельницької області позовну заяву в інтересах держави в особі Китайгородської сільської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Прокурор у позові просив суд :
- припинити право оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га, яка перебуває в оренді на підставі договору оренди землі від 11.05.2021 р.;
- припинити право суборенди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га, яка перебуває в суборенді на підставі договору суборенди землі від 03.09.2014 р.:
- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути територіальній громаді в особі Китайгородської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га, що розташована на території Китайгородської сільської ради.
19.09.2025 р. перший заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури подав до Господарського суду Хмельницької області заяву про зміну предмета позову /а.с. 126 – 132 у т.1/, у якій не змінюючи підстави позову просив суд прийняти до розгляду та розглядати справу № 924/776/25 з урахуванням змінених прокурором позовних вимог в наступній редакції:
- розірвати укладений Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 договір оренди від 11.05.2012 р. на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради;
- визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки, укладений 03.09.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради;
- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути територіальній громаді в особі Китайгородської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га, що розташована на території Китайгородської сільської ради;
- скасувати державну реєстрацію речових прав за договором оренди землі від 11.05.2012 р. (номер запису про інше речове право 7315319) та договором суборенди землі від 03.09.2014 р. (номер запису про інше речове право 7584744) на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га.
Господарський суд Хмельницької області згідно з протокольною ухвалою від 19.09.2025 р. прийняв до розгляду заяву прокурора про зміну предмета позову.
15.10.2025 р. відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Господарського суду Хмельницької області заява про застосування позовної давності.
Також 15.10.2025 р. відповідач ОСОБА_1 подав до Господарського суду Хмельницької області заяву про закриття провадження у справі, в якій повідомив суд про те, що відповідач ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті створив Фермерське господарство «Достаток-Агро» з кодом ЄДРПОУ 46160020 та про те, що відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинені правовідносини суборенди, а саме припинено дію договору суборенди від 03.09.2014 р. спірної земельної ділянки площею 50 га з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004.
До такої заяви долучено виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що 29.09.2025 р. ОСОБА_1 створив Фермерське господарство «Достаток Агро» /а.с. 159 у т.1/. Також до заяви долучено додаткову угоду від 24.09.2025 р., яка укладена ОСОБА_1 як орендарем та ОСОБА_2 як суборендарем, у якій сторони погодили припинити дію договору суборенди земельної ділянки від 03.09.2014 р. щодо земельно ділянки з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га /а.с. 160 у т.1/.
21.10.2025 р. перший заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури подав до Господарського суду Хмельницької області клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача – Фермерське господарство «Достаток-Агро». В обґрунтування такого клопотання прокурор зазначив, що з моменту створення ОСОБА_1 Фермерського господарства «Достаток-Агро», таке фермерське господарство стало орендарем спірної земельної ділянки за договором оренди землі від 11.05.2012 р., тобто – стороною у спірних правовідносинах.
Одночасно 21.10.2025 р. прокурор подав до суду заяву «про зміну предмета позову», необхідність подання якої обумовлена створенням ФГ «Достаток-Агро» та розірванням договору суборенди землі від 03.09.2014 р.
Відповідно до заяви про зміну предмета позову прокурор просив суд виключити позовні вимоги про визнання недійсним договору суборенди, укладеного 03.09.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 і розглядати справу з позовними вимогами про:
- розірвання укладеного Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 договору оренди від 11.05.2012 р. на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 площею 50 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради;
- зобов`язати ОСОБА_1 та ФГ "Достаток-Агро" повернути територіальній громаді в особі Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 площею 50 га що розташована на території Китайгородської сільської ради;
- скасування державної реєстрації речових прав за договором оренди землі від 11.05.2012 р. (номер запису про інше речове право 7315319) на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004, площею 50 га.
Ухвалою від 23.10.2025 р. Господарський суд Хмельницької області залучив до участі у справі № 924/776/25 співвідповідача Фермерське господарство "Достаток-Агро" та прийняв до розгляду заяву першого заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури про зміну предмета позову від 21.10.2025 р. 
Колегія суддів відзначає, що відповідно до норм ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу та збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Так, заява прокурора про зміну предмета позову вже не містить позовної вимоги про визнання недійсним договору суборенди, укладеного 03.09.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Прокурор не ставить питання про зміну підстав чи предмету з цієї вимоги. Спір щодо визнання недійсним договору не врегульований (оскільки визнання недійсним правочину можливе лише на підчтаві рішення суду, а не за домовленністю сторін). Отже, фактично прокурор заявив про відмову від позову в цій частині.
Натомість суд першої інстанції оцінки такій заяві прокурора про виключення позовної вимоги про визнання недійсним договору суборенди, укладеного 03.09.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не надав, процесуального рішення не прийняв, обмежившись прийняттям змінених позовних вимог, хоча, як зазначено вище, прокурор фактично відмовився від однієї з позовних вимог.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.
Отже, колегія суддів розглядає заяву прокурора про виключення позовної вимоги як заяву про відмову від позову в частині та ухвалює про закритття провадження у справі № 924/776/25 в частині позовної вимоги до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору суборенди, укладеного 03.09.2014 р., на підставі п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відмовою прокурора від такої позовної вимоги. У зв`язку з цим ОСОБА_2 втрачає статус відповідача, оскільки не є відповідальним щодо інших позовних вимог.
Відмовивши у задоволенні позовних вимог прокурора до ОСОБА_1 та ФГ "Достаток-Агро" про розірвання договору оренди від 11.05.2012 р., зобов`язання повернути спірну земельну ділянку та скасування державної реєстрації речових прав за договором оренди, суд першої інстанції виснував, що на даний час користувачем спірної земельної ділянки є ФГ "Достаток-Агро", що свідчить про використання такої ділянки за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства та про відсутність порушеного права позивача, тоді як матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин нецільового використання земельної ділянки саме ФГ "Достаток-Агро", який на час прийняття рішення є орендарем спірної земельної ділянки.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, враховуючи наступне.
Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Колегія суддів відзначає, що прокурор заявив позов до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з тих підстав, що ОСОБА_1 , отримавши спірну земельну ділянку для ведення фермерського господарства, таке фермерське господарство у розумний строк не створив та використовував земельну ділянку не за її цільовим призначенням, а для отримання доходу, передавши таку земельну ділянку в оренду.
Разом з тим, суд першої інстанції, такі підстави позову – факт не створення фермерського господарства та факт не використання спірної земельної ділянки за її цільовим призначенням ОСОБА_1 не оцінив в порушення вимог ст. 236 ГПК України, обмежившись висновком, що новий орендар ФГ «Достаток-Агро» договір оренди землі не порушував.
Натомість колегія суддів оцінює підстави позовних вимог на момент подання позову та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За змістом статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також - договором оренди землі.
Нормами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Нормами ст. 25 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, водночас орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.
Частиною 2 статті 18 ЗК України визначено, що категорії земель України мають особливий правовий режим.
Поділ земель України за основним цільовим призначенням на категорії врегульовано у ч. 1 ст. 19 ЗК України, серед яких виділено землі сільськогосподарського призначення. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані, в тому числі для виробництва сільськогосподарської продукції, до яких належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Відповідно до ч. 3 статті 22 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання.
Статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено поняття фермерського господарства. Так, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
Згідно з ст. 8 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону України «Про фермерське господарство» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18 і колегія суддів враховує такий висновок відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки від використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, що надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства, земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18 та від 01.04.2020 р. у справі № 320/5724/17 і колегія суддів враховує такі висновки відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.
Таким чином, нормами Закону України «Про фермерське господарство» запроваджений чіткий механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 р. у справі № 922/1830/19 зазначила, що земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:
1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства;
2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.
Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.
Хоча, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі. 
З аналізу норм статей 1, 5, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.
Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка на умовах договору оренди землі від 11.05.2012 р. передана ОСОБА_1 у строкове платне користування (оренду) із земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.
Надавши оцінку умовам укладеного договору оренди землі від 11.05.2012 р. відповідно до наведених вище вимог чинного законодавства, колегія суддів відзначає, що землі фермерського господарства мають особливий статус і надаються громадянам на пільговій (позаконкурентій) основі, зокрема, в оренду з певною (конкретною) метою, а саме: для реалізації громадянином права на створення фермерського господарства як прогресивної форми підприємницького діяльності цього громадянина у галузі сільського господарства України та подальшого використання наданої в оренду земельної ділянки виключно створеним фермерським господарством у межах виду її цільового призначення, визначеного власником землі.
Як убачається із матеріалів справи, земельна ділянка, передана в оренду ОСОБА_1 за договором оренди землі від 11.05.2012 р., надана для ведення фермерського господарства в межах категорії «землі сільськогосподарського призначення».
У пунктах 6.1 – 6.3 договору оренди землі від 11.05.2012 р. сторонами погоджено умови використання земельної ділянки та умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, зокрема, сторони визначили, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства. Умовою передачі земельної ділянки в оренду визначено її використання за цільовим призначенням.
Отже, у спірних правовідносинах обов`язок забезпечувати використання земельної ділянки за визначеним цільовим призначенням (видом використання), а саме: «для ведення фермерського господарства» стосується безпосередньо та виключно орендаря за договором оренди землі від 11.05.2012 р. ОСОБА_1 . 
Разом з тим, навіть за наявності у договорі оренди землі умови про право на передачу земельної ділянки в суборенду, і призначення земельної ділянки за договором суборенди не змінюється, відповідно, має місце недотримання обов`язку забезпечувати використання земельної ділянки за визначеним призначенням, а саме: «для ведення фермерського господарства» всупереч нормам ч. 1 ст. 24, ст. 25 Закону України «Про оренду землі» . 
Так, згідно з ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець, відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Закону має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Наслідком невиконання орендарем обов`язку щодо використання земельної ділянки за призначенням (видом цільового призначення/видом використання) стало отримання ОСОБА_2 у користування земельної ділянки, яку він міг би отримати лише на конкурсній основі (за результатами аукціону).
Заперечення відповідача ОСОБА_1 про те, що конкретний строк для створення фермерського господарства не визначений законом чи договором, колегія суддів відхиляє, враховуючи, що такий строк має бути розумним, тобто - достатнім для створення та реєстрації фермерського господарства. Натомість ОСОБА_1 протягом 13 років, що не може вважатись розумним строком, фермерське господарство не створив, а використовував спірну земельну ділянку виключно з метою одержання коштів від передачі такої ділянки в суборенду іншій особі - ОСОБА_2 .
Підсумовуючи, нестворення ОСОБА_1 фермерського господарства в розумний строк та передача наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки в суборенду іншому суб`єкту господарювання оцінюється колегією суддів як використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, що є істотним порушенням умов договору оренди землі від 11.05.2012 р.
Аналогічні висновки про те, що передача орендарем земельної ділянки, наданої для ведення фермерського господарства, в суборенду іншому суб`єкту господарювання кваліфікується як використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, що є істотним порушенням умов договору оренди землі, викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2024 р. у справі № 905/5/21, правовідносини в якій є аналогічними правовідносинам у даної справи.
Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Критерієм істотного порушення договору закон визначає таке порушення договору однією зі сторін, яке викликає для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. 
Виходячи з системного аналізу наведених норм земельного законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також норми ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі застосуванню також підлягають норми ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Аналогічні правові висновки, які мають загальний характер щодо тлумачення застосування норм ч. 2 ст. 651 ЦК України, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 р. у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-75цс13, від 14.10.2014 р. у справі № 3-143гс14, у яких, крім наведеного, зазначено, що у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі.
Судом встановлено, що у цій справі орендодавець надав орендарю земельну ділянку саме для ведення фермерського господарства, а не з метою подальшого передання орендарем такої земельної ділянки в суборенду іншим особам, які не мають права на користування землями комунальної власності поза конкурсною процедурою. Тобто метою договору було подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки, і використання землі всупереч такому цільовому призначенню є істотним порушенням легітимної мети договору, на яку орендодавець розраховував при укладенні договору.
Відповідно до вимог статті 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Умовами пункту 12.4 договору оренди землі від 11.05.2012 р. передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Враховуючи, що умови договору оренди землі від 11.05.2012 р. передбачали особисте використання орендарем земельної ділянки, а чинне законодавство не передбачає наступне передання наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки іншій особі в суборенду, яка мала б отримати їх на конкурсній основі, наведене свідчить про порушення принципу добросовісності та істотне порушення орендарем умов договору. Натомість суд першої інстанції неправильно встановив обставини передачі спірної земельної ділянки в оренду та обставини використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням саме відповідачем ОСОБА_1 . На думку колегіі суддів, у контексті спірних правовідносин не має значення створення Савіцьким М.В. фермерського господарства після звернення прокурором до суду із відповідним позовом.
Оскільки позовні вимоги про розірвання договору оренди землі від 11.05.2012 р. є обґрунтованими, тому правовим наслідком розірвання договору оренди землі від 11.05.2012 р. є повернення Фермерським господарством «Достаток-Агро» спірної земельної ділянки її власнику, і такий спосіб визначено у п. 12.4 договору оренди землі від 11.05.2012 р., що відповідає нормам ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 783 ЦК України.
Колегія суддів зобов`язує повернути спірну земельну ділянку саме Фермерське господарство «Достаток-Агро», а не ОСОБА_1 з урахуванням того, що після відкриття провадження у даній справі ОСОБА_1 створив ФГ «Достаток-Агро», і з моменту створення селянського (фермерського) господарства до фермерського господарства перейшли правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Оцінюючи обраний прокурором спосіб судового захисту порушеного права, суд враховує норми ч. 1, 2 статті 5 ГПК України, згідно з якими здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 р. у справі № 569/17272/15-ц.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
З урахуванням викладеного колегія суддів виснувала, що вимога прокурора про скасування державної реєстрації речових прав за договором оренди землі від 11.05.2012 р. підлягає задоволенню, оскільки є належним способом захисту, і така вимога є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі.
Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до аб. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як зазначалося вище, відповідно до норм Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Зі змісту наведених норм слідує, що обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі.
Використання відповідачем земельної ділянки всупереч її цільовому призначенню - це протиправні дії, які тривають у часі та які існували на момент звернення прокурора до суду.
Отже, протягом строку дії договору оренди землі орендодавець не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути нецільове використання земельної ділянки, зокрема і шляхом розірвання договору оренди землі. 
Аналогічний висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 р. у справі № 922/3166/20 і колегія суддів враховує такий висновок відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
У даній справі прокурор звернувся до суду (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) з основною позовною вимогою про розірвання договору оренди землі та з похідними вимогами про повернення орендованої земельної ділянки та скасування державної реєстрації речових прав за договором оренди, тобто з позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника землі), тому на такий позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення.
Отже строк звернення до суду з відповідною позовною вимогою прокурором пропущено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ч. 1, 4 статті 267 ЦК України.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції № 924/776/25 дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.12.2025 р. на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог прокурора заявлених до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Достаток-Агро» про розірвання договору оренди землі від 11.05.2012 р., про повернення Фермерським господарством "Достаток-Агро" територіальній громаді в особі Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району земельної ділянки з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 площею 50 га та скасування державної реєстрації речових прав за договором оренди землі від 11.05.2012 р. і про закриття провадження у справі в частині визнання недійсним договору суборенди, укладеного 03.09.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються пропорційно на відповідачів ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Достаток-Агро» згідно зі ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 278, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволити частково. 
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.12.2025 р. у справі № 924/776/25 скасувати.

2. Ухвалити нове рішення. 
Закрити провадження у справі 924/776/25 в частині позовних вимог керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Китайгородської сільської ради до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору суборенди від 03.09.2014 р.
В решті вимог позов задоволити.
Розірвати договір оренди землі, укладений 11.05.2012 р. Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 .
Фермерському господарству "Достаток-Агро" повернути Китайгородській сільській ради земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 площею 50 га, що розташована на території Китайгородської сільської ради.
Скасувати державну реєстрацію речових прав за договором оренди землі від 11.05.2012 р. на земельну ділянку з кадастровим номером 6822483900:04:016:0004 площею 50 га (номер запису про інше речове право 7315319).
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, провулок Військоматський , будинок 3, код ЄДРПОУ 02911102) 4542,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Фермерського господарства "Достаток-Агро" (32392, Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський р-н, село Китайгород, вул. Центральна, будинок 2Б, код ЄДРПОУ 46160020) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, провулок Військоматський , будинок 3, код ЄДРПОУ 02911102) 4542,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.".

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, провулок Військоматський , будинок 3, код ЄДРПОУ 02911102) 6813,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Фермерського господарства "Достаток-Агро" (32392, Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський р-н, село Китайгород, вул. Центральна, будинок 2Б, код ЄДРПОУ 46160020) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, провулок Військоматський , будинок 3, код ЄДРПОУ 02911102) 6813,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Хмельницької області видати наказ на виконання даної постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Справу № 924/776/25 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений 27.04.2026 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В. 

Суддя   Бучинська Г.Б. 

Суддя   Василишин А.Р.