ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. Справа № 910/14273/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Колесника Р.М. 
Сковородіної О.М. 

за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Смілянської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 (повний текст складено та підписано 02.03.2026) у справі № 910/14273/24 (суддя Блажівська О.Є.)
за позовом Смілянської міської ради
до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним і скасування рішення від 17.10.2024 № 60/169-р/к

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.04.2026

УСТАНОВИВ:

Смілянська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач / Північне міжобласне ТВ АМКУ) про визнання недійсним і скасування рішення адміністративної колегії Північного міжобласного ТВ АМКУ від 17.10.2024 № 60/169-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі № 381/60/51-рп/к.24 (далі - рішення № 60/169-р/к).
Позовна заява мотивована, зокрема, тим, що таке рішення адміністративної колегії Північного міжобласного ТВ АМКУ прийнято: за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Господарський суд міста Києва рішенням від 17.02.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 910/14273/24, відмовив у задоволенні позову.
Означені судові рішення першої та апеляційної інстанцій обґрунтовані з посиланням на те, що:
- рішенням від 30.08.2012 № 26-15/VI (зі змінами) Смілянська міська рада затвердила Тимчасовий порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла (далі - Тимчасовий порядок), положеннями якого розширено перелік документів для розміщення тимчасових споруд, закріплено безальтернативний спосіб утримання прилеглої до тимчасової споруди території, встановлено процедуру погодження місця розташування тимчасових споруд, обмежено строк для подання заяви щодо подовження строку дії паспорта прив`язки, що не передбачено чинним законодавством України;
- наведені дії Смілянської міської ради обмежували право суб`єктів господарювання на володіння / користування тимчасовими спорудами на території цієї міськради шляхом розширення переліку документів для розміщення тимчасових споруд, що, у свою чергу, створювало бар`єри для вступу на ринок з продажу товарів та послуг у тимчасових спорудах нових суб`єктів господарювання;
- рішення Смілянської міської ради було чинним станом на час прийняття рішення адміністративної колегії Північного міжобласного ТВ АМКУ № 60/169-р/к; тобто, хоча вказані нормативні акти і були прийняті 10 років тому, з огляду на той факт, що їхня юридична сила не зупинялася, зазначене порушення є триваючим, оскільки навіть на сьогоднішній день створює бар`єри для вступу на ринок з продажу товарів та послуг у тимчасових спорудах нових суб`єктів господарювання та може призвести до обмеження конкуренції на відповідному ринку;
- довід Смілянської міської ради про те, що Тимчасовий порядок відповідав чинним станом на 2012 рік нормативно-правовим актам спростовується тим, що у 2021 році до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок № 244), були внесені відповідні зміни, які після набрання ними чинності не були відображені Смілянською міською радою у Тимчасовому порядку;
- погодження територіальним відділенням АМКУ проєкту рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI та проєкту рішення від 27.06.2013 № 40-16/VI про внесення змін до першого рішення не є підтвердженням відповідності зазначених актів вимогам Закону України «Про захист економічної конкуренції» станом на день відкриття провадження у справі про захист економічної конкуренції.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду постановою від 23.10.2025 у справі № 910/14273/24 задовольнив касаційну скаргу Смілянської міської ради частково, скасував рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 910/14273/24 та передав справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 910/14273/24 та передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 23.10.2025 зазначив, зокрема, що, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, з урахуванням суті інкримінованого Смілянській міській раді порушення, судам попередніх інстанцій насамперед належить встановити: чи відповідало рішення Смілянської міської ради законодавству, яке було чинним станом на момент його прийняття; у випадку невідповідності та встановлення обставин вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, з`ясувати характер вчиненого правопорушення та, відповідно, чи існували підстави для притягнення Смілянської міської ради до відповідальності з урахуванням строку давності, передбаченого ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.11.2025 прийняв справу № 910/14273/24 до свого провадження та призначив підготовче засідання.
Господарський суд міста Києва рішенням від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24 відмовив у задоволенні позову Смілянської міської ради повністю.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що рішення Смілянської міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI не відповідало законодавству, яке було чинним станом на момент його прийняття, а саме Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 та Закону України «Про благоустрій населених пунктів» в редакції від 19.01.2012, тоді як зазначення в рішенні № 60/169-р/к відповідачем норм Порядку № 244 не в актуальній редакції не спростовує висновку, викладеного в такому рішенні.
В розрізі наведеного Господарський суд міста Києва також зауважив, що закріплені Смілянською міською радою у затвердженому Тимчасовому порядку обмеження ускладнюють процедуру розміщення тимчасових споруд (далі - ТС) через встановлення нормами Тимчасового порядку додаткових, не передбачених законодавством, вимог до суб`єктів господарювання, що, зі свого боку, може призвести до обмеження підприємницької ініціативи, відтак до обмеження конкуренції на відповідних ринках в межах Смілянської міської територіальної громади.
Поряд з тим окремо місцевий господарський суд наголосив на тому, що погодження проєктів рішень від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла» та від 27.06.2013 № 40-16/VI «Про внесення змін в рішення міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла» 20.05.2013 територіальним відділенням Антимонопольного комітету України не свідчить про відповідність дії таких актів Закону України «Про захист економічної конкуренції».
В урахуванням всього наведеного суд першої інстанції у своєму рішенні, ухваленому за результатами розгляду означеного спору, дійшов висновку, що дії Смілянської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла», положення якого не відповідають чинному законодавству, є порушенням, передбаченим п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках реалізації товарів, робіт, послуг в тимчасових спорудах в територіальних межах Смілянської міської територіальної громади, а отже, Північним міжобласним ТВ АМКУ всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи № 381/60/51-рп/к.24, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін, як наслідок, дотримано вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Стосовно ж передбаченого ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строку давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Господарський суд міста Києва, посилаючись на ст. 28-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», зазначив, що рішення Смілянської міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI та від 27.06.2013 № 40-16/VI були чинними станом на день прийняття відповідачем рішення № 60/169-р/к, а тому дії щодо його прийняття мали триваючий, а не разовий характер, як зазначає позивач.
Не погодившись із зазначеним вище рішенням суду, Смілянська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24 та задовольнити позов міськради повністю.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги Смілянська міська рада (далі - скаржник) посилається на обставини самостійного застосування судом першої інстанції норм законодавства, які існували на момент прийняття міською радою рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI, а саме Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 та Закону України «Про благоустрій населених пунктів» в редакції від 19.01.2012, чим фактично було підмінено Північне міжобласне ТВ АМКУ та розглянуто справу про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відносно дій міської ради, що полягали у прийнятті рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI, замість самого відповідача, виправивши його помилку.
Поряд з тим, за доводами скаржника, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.04.2018 у справі № 904/7548/16, для кваліфікації порушення, яке інкримінувалося Смілянській міській раді, Північне міжобласне ТВ АМКУ мало би встановити одночасну наявність двох умов:
1) порушення, а саме дії Смілянської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI, відбулося у конкурентному середовищі станом на 2012 рік (тобто у сфері змагання між суб`єктами господарювання, які провадять свою діяльність у тимчасових спорудах у м. Сміла, з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання станом на 2012 рік); 
2) це порушення мало або могло мати негативні наслідки у вигляді недопущення, усунення, обмеження чи спотворення саме конкуренції, а не взагалі порушення прав чи інтересів суб`єктів господарювання, яке, за його наявності, могло б бути усунуте шляхом звернення останніх за судовим захистом.
Однак позивач стверджує, що жодного доказу, який би підтверджував встановлення Північним міжобласним ТВ АМКУ ринків, їх дослідження, відтак наявності конкуренції на них, а тим більше інтенсивності конкуренції, ні матеріали справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 381/60/51-рп/к.24, ні саме оскаржуване рішення відповідача № 60/169-р/к не містять.
Також в апеляційній скарзі Смілянська міська рада зауважує, що Північне міжобласне ТВ АМКУ допустило суперечливу поведінку, адже встановити наявність майбутньої можливості обмеження конкуренції рішенням міської ради від 30.08.2012 воно могло ще на етапі погодження проєкту рішення «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VІ «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла», який був надісланий йому 25.04.2013 листом № 127/02-01-37 разом з Тимчасовим порядком, по тій причині, що відповідач наділений повноваженнями погоджувати проєкти нормативно-правових актів та інших рішень, що можуть вплинути на конкуренцію.
Відтак в цьому контексті Смілянська міська рада просила суд першої інстанції застосувати до цих правовідносин доктрину venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), проте, за твердженнями позивача, всупереч його проханню Господарський суд міста Києва лише неправильно послався на Закон України «Про засади державної регуляторної політики» та вказав, що органи Антимонопольного комітету України можуть провести оцінку стану впровадження регуляторного акта та досягнення цим актом цілей, задекларованих при його прийнятті, за одночасної відсутності доказів проведення такої оцінки в матеріалах справи.
Додатково скаржник звернув увагу на обставини порушення строків давності притягнення Смілянської міської ради до відповідальності та помилковості висновків місцевого господарського суду щодо триваючого характеру дій позивача, позаяк, на думку останнього, дія нормативного акта не тотожна дії органу місцевого самоврядування, у зв`язку з чим прийняття Смілянською міською радою рішення є одномоментною подією, завершеною 30.08.2012.
З огляду всього наведеного, а також беручи до уваги те, що Смілянська міська рада при прийнятті Тимчасового порядку у 2012 році встановила однакові правила для всіх суб`єктів господарювання без винятку, тобто такі дії не можуть обмежувати конкуренцію, оскільки не створюють переваг для одних суб`єктів над іншими, за доводами позивача, наявні ґрунтовні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026 апеляційну скаргу Смілянської міської ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Колесника Р.М., Сковородіної О.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 16.03.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Смілянської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24, призначив апеляційну скаргу до розгляду на 15.04.2026, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив Північному міжобласному ТВ АМКУ строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
01.04.2026, в межах встановленого Північним апеляційним господарським судом строку, від Північного міжобласного ТВ АМКУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останнє просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги Смілянської міської ради, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24 залишити без змін.
Так, мотивуючи свою позицію, відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції було належним чином досліджено обставини справи та прямо встановлено, що рішення Смілянської міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI не відповідало вимогам законодавства, чинного станом на момент його прийняття, відтак доводи скаржника у цій частині спростовуються встановленими судом обставинами та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Крім того, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 10.03.2020 у справі № 910/8395/19, Північне міжобласне ТВ АМКУ зауважує про те, що в даному випадку факт наявності конкурентних відносин між суб`єктами господарювання, що здійснюють діяльність у тимчасових спорудах на території Смілянської територіальної громади, є загальновідомим, тобто очевидним, а тому не потребує додаткових доказів. До того ж, за доводами відповідача, Смілянська міська рада своїм рішенням фактично зобов`язала суб`єкти господарювання укладати договори про пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою міста, що саме по собі є однією з форм антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування.
В розрізі доводів позивача про суперечливу поведінку Північного міжобласного ТВ АМКУ відповідач стверджує, що погодження територіальним відділенням АМКУ проєктів рішень від 30.08.2012 № 26-15/VI та від 27.06.2013 № 40-16/VI не є підтвердженням відповідності дії зазначених актів вимогам Закону України «Про захист економічної конкуренції» станом на день відкриття провадження у справі про захист економічної конкуренції, тоді як відповідно до законодавства органи Антимонопольного комітету України наділені повноваженнями здійснювати подальший контроль, аналіз та оцінку впливу регуляторних актів на конкуренцію, у тому числі за результатами їх застосування у часі, що, зі свого боку, не позбавляє Північне міжобласне ТВ АМКУ права у подальшому встановити наявність ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції за результатами аналізу фактичного впливу таких актів.
Окремо, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, наведену у постановах від 11.04.2018 у справі № 804/401/17 та від 25.03.2020 у справі № 175/3995/17-ц, Північне міжобласне ТВ АМКУ наголосило на помилковості тверджень позивача про те, що порушення мало разовий характер і було вчинене виключно у момент прийняття рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI, оскільки відповідне порушення, з огляду на викладене у висновках Верховного Суду визначення, мало триваючий характер, відтак, на думку відповідача, строк давності притягнення до відповідальності починає свій перебіг з моменту припинення такого порушення, а не з дати прийняття відповідного рішення міськради.
Отже, підсумовуючи викладене, Північне міжобласне ТВ АМКУ зазначає, що у прийнятті рішення № 60/169-р/к останнє діяло у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законодавством, тоді як Смілянська міська рада в апеляційній скарзі вчергове намагається змусити суд здійснити тлумачення приписів законодавства про захист економічної конкуренції щодо кваліфікації дій порушенню, уникаючи фактичного обґрунтування законності своїх дій, що свідчить про те, що зазначені у апеляційній скарзі обставини не спростовують викладені в оскаржуваному рішенні суду висновки, як наслідок, підтверджує неправомірність дій Смілянської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла» (із змінами), та є порушенням, передбаченим п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
09.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/14273/24.
13.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява Смілянської міської ради про проведення засідання за відсутності учасника справи, згідно якої остання просила суд здійснювати розгляд справи у судовому засіданні 15.04.2026 без участі її представника.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.04.2026 у справі № 910/14273/24 оголосив у судовому засіданні перерву до 29.04.2026.
28.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява Смілянської міської ради про розгляд справи без участі, згідно якої остання просила суд здійснювати розгляд справи без участі її представника.
У судове засідання 29.04.2026 з`явився представник відповідача, який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та, відповідно, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24 - без змін.
Поряд з тим представник позивача у таке судове засідання не з`явився, тоді як про день, час та місце судового розгляду Смілянська міська рада була повідомлена належним чином, про що свідчать як подана нею через підсистему «Електронний суд» заява про розгляд справи без участі, так і наявні в матеріалах означеної справи довідки про доставку електронного документа до електронного кабінету позивача.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. 
За змістом ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який, зі свого боку, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши висновки місцевого господарського суду на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити таке.
Як випливає з матеріалів справи, 30.08.2012 Смілянською міською радою прийнято рішення № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла».
Рішенням міськради від 27.06.2013 № 40-16/VI «Про внесення змін в рішення міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла» були внесені зміни до Тимчасового порядку.
Північним міжобласним ТВ АМКУ (далі - Відділення), з метою виконання завдань, покладених Законом України «Про Антимонопольний комітет України», проведено дослідження на предмет додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції органами місцевого самоврядування на ринках реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах в територіальних межах Смілянської міської територіальної громади.
За результатами проведеного дослідження Відділенням виявлено обставини, які свідчать про наявність у діях Смілянської міської ради ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції. 
Зокрема, Північним міжобласним ТВ АМКУ встановлено, що окремі норми прийнятого Смілянською міською радою Тимчасового порядку (пункти 3.4, 4.3, 4.4, 4.8, 4.10, 4.11, 5.4, 5.5, 5.13) не відповідають пунктам 2.4, 2.5, 2.6, 2.11, 2.13, 2.17, 2.18 та 2.26 Порядку № 244 (у редакції з внесеними змінами).
Розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 11.04.2024 № 60/51-рп/к розпочато розгляд справи № 381/60/51-рп/к.24 за ознаками вчинення Смілянською міською радою порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах в територіальних межах Смілянської міської територіальної громади.
Відділенням направлено Смілянській міській раді лист про надання інформації від 07.05.2024 № 60-02/1994е.
Листами від 21.05.2024 № 2004/02-44 та від 24.05.2024 № 2004/02-44 (вх. Відділення № 60-01/1969 від 27.05.2024 та № 60-01/2015 від 29.05.2024 відповідно) виконавчий комітет Смілянської міської ради надав відповідь на лист про надання інформації від 07.05.2024 № 60-02/1994е.
Відділенням листом від 25.09.2024 № 60-02/5552е Смілянській міській раді було направлено Подання з попередніми висновками у справі № 381/60/51-рп/к.24 від 25.09.2024 № 60-03/368-П.
17.08.2024 адміністративною колегією Північного міжобласного ТВ АМКУ прийнято рішення № 60/169-р/к, яким:
- визнано дії Смілянської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла» (зі змінами), положення якого не відповідають чинному законодавству та можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах в територіальних межах Смілянської міської територіальної громади, порушенням, передбаченим п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках реалізації товарів, робіт, послуг в тимчасових спорудах в територіальних межах Смілянської міської територіальної громади;
- зобов`язано Смілянську міську раду у двомісячний строк з дати тримання рішення у справі припинити порушення, вказане у п. 1 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла» (зі змінами) у відповідність до вимог чинного законодавства.
Проте Смілянська міська рада, не погодившись із рішенням адміністративної колегії Північного міжобласного ТВ АМКУ № 60/169-р/к з підстав, викладених у ньому, звернулася до Господарського суду міста Києва із цим позовом, що свідчить про те, що причиною виникнення спору в означеній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання рішення Відділення недійсним.
Колегія суддів зазначає, що спірні відносини, пов`язані із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції регулюються Конституцією України, законами України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цих законів.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2, 4, 5 ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією.
Державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.
Органи місцевого самоврядування зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію. Органи місцевого самоврядування зобов`язані сприяти Антимонопольному комітету України у здійсненні його повноважень у сфері підтримки й захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму та контролю за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції.
Таким чином сфера застосування Закону України «Про захист економічної конкуренції» поширюється на відносини Смілянської міської ради із суб`єктами господарювання.
Відповідно до пп. 1-2 ч. 1 ст. 10, ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить зокрема затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів та затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Поряд з тим колегія суддів відзначає, що Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
У ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» унормовано, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
На виконання ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068, затверджений Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який визначає механізм їх розміщення.
Водночас судова колегія вважає за необхідне зауважити, що станом на час прийняття Смілянською міською радою Тимчасового порядку від 30.08.2012 № 26-15/VI діяла редакція Порядку № 244 від 21.10.2011.
Так, згідно із п. 2.1 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).
Пунктом 2.2 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 унормовано, що замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
Відповідно до п. 2.3 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 до заяви додаються:
- графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості;
- реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація).
Цей перелік документів є вичерпним.
Положеннями п. 2.4 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 визначено, що відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю. У такому випадку строк розгляду заяви становить п`ятнадцять робочих днів.
Згідно з п. 2.5 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.
Поряд з тим відповідно до п. 4.3 Тимчасового порядку заява замовника направляється до управління архітектури, яке протягом десяти робочих днів, з дня подання зазначеної заяви визначає відповідність намірів щодо місця розташування ТС будівельним нормам, комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності).
Пунктом 4.4 Тимчасового порядку передбачено, що у разі відповідності намірів замовника щодо місця розташування ТС будівельним нормам, комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності) Управління архітектури на чергове засідання виконавчого комітету готує проект рішення щодо погодження місця розташування ТС.
Протягом п`яти робочих днів з дати прийняття рішення щодо визначення відповідності намірів воно передається в Дозвільний центр для видачі замовнику. У разі невідповідності наміру замовника - рішення приймається з аргументованою відмовою.
Отже, строк розгляду заяви про намір встановити ТС, визначений Тимчасовим порядком, відповідає строку, передбаченого Порядком № 244 в редакції від 21.10.2011.
Положеннями п. 2.11 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 унормовано, що паспорт прив`язки включає:
- схему розміщення ТС, виконану на топографо-геодезичній основі у масштабі 1:500, а також схему благоустрою прилеглої території;
- ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС);
- технічні умови щодо інженерного забезпечення ТС, отримані замовником у балансоутримувача відповідних мереж;
- реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація).
Цей перелік документів є вичерпним.
У той же час згідно із п. 3.4 Тимчасового порядку паспорт прив`язки включає:
- схему розміщення ТС, виконану на топографо-геодезичній основі у масштабі 1 : 500;
- схему благоустрою прилеглої території;
- ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС) або фото зовнішнього вигляду (для пересувних ТС);
- технічні умови щодо інженерного забезпечення ТС, отримані замовником у балансоутримувача відповідних мереж (за наявності);
- реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація).
Цей перелік документів є вичерпним.
Відповідно до п. 2.6 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 для оформлення паспорта прив`язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає:
- схему розміщення ТС (додаток 1);
- ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1);
- схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб`єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів України»;
- технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж.
Зазначені документи замовником отримуються самостійно.
Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (п. 2.7 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011).
Пунктом 2.9 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 встановлено, що для підготовки паспорта прив`язки ТС містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не надаються.
Пунктами 2.13, 2.14 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 визначено, що при оформлені паспорта прив`язки ТС забороняється вимагати від замовника додаткові документи та отримання ним погоджень, непередбачених законом та цим Порядком.
Паспорт прив`язки ТС не надається за умов: подання неповного пакета документів, визначених пунктом 2.6 цього Порядку; подання недостовірних відомостей, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку. Ненадання паспорта прив`язки з інших підстав не допускається.
Водночас згідно із п. 4.8 Тимчасового порядку для оформлення паспорта прив`язки замовник протягом строку дії рішення про відповідність намірів (шість місяців з дати його прийняття) на місце розташування ТС звертається до Управління архітектури через Дозвільний центр із заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС.
До заяви додаються:
- схема розміщення ТС, виконана відповідно до вимог пункту 3.5 цього рішення (в двох примірниках);
- ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 виконані відповідно до вимог пункту 3.7 цього рішення (в двох примірниках);
- схему благоустрою прилеглої території, виконана відповідно до вимог пункту 3.6 цього рішення (в двох примірниках);
- технічні умови щодо інженерного забезпечення, отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж (за наявності);
- договір суперфіцію на розміщення ТС (в разі, якщо місце розміщення ТС частково або повністю потрапляє в межі земельної ділянки, наданої у власність або користування іншій особі);
- документ (в разі наявності), що посвідчує право на земельну ділянку (державний акт на право власності, державний акт на право постійного користування, договір оренди землі.
Зазначені документи, у разі необхідності, замовником отримуються в порядку надання відповідної адміністративної послуги окремо.
При цьому відповідно до п. 4.10 Тимчасового порядку неподання суб`єктом господарювання повного пакету документів (визначених у пункті 4.8) є підставою для відмови у наданні паспорта прив`язки ТС.
Відтак вказані норми Тимчасового порядку не відповідають пунктам 2.6, 2.7, 2.9, 2.13 та 2.14 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011.
Отже, для суб`єктів господарювання, які мають намір розмістити тимчасову споруду, встановлюються додаткові регуляторні бар`єри у вигляді отримання / створення додаткових документів, які не передбачені Порядком № 244 в редакції від 21.10.2011, що, зі свого боку. призводить / може призвести до додаткових часових та / або фінансових витрат на виготовлення відповідної документації та може негативно впливати на розвиток конкуренції на відповідному ринку.
Положеннями п. 2.17 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 унормовано, що строк дії паспорта прив`язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень.
Продовження строку дії паспорта прив`язки здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації (п. 2.18 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011).
Поряд з тим п. 5.4 Тимчасового порядку передбачено, що замовник подає заяву щодо продовження строку дії паспорта прив`язки ТС до виконавчого комітету Смілянської міської ради не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії паспорту. При цьому недотримання даного строку є підставою для відмови у подовженні строку дії паспорта прив`язки ТС.
Крім того згідно із п. 5.5 Тимчасового порядку у продовженні дії паспорта прив`язки ТС може бути відмовлено у разі:
- змін, які відбулися у містобудівній документації на місцевому рівні, будівельних нормах, нормативно-правових актах, які безпосередньо впливають на розміщення та експлуатацію ТС;
- розташуванні будівель і споруд, інженерних мереж в межах території розміщення ТС;
- наявності заборгованості у замовника перед міським бюджетом: недотримання замовником строків, зазначених в п. 5.4 Порядку;
- недотримання вимог паспорта прив`язки ТС.
Вказані норми Тимчасового порядку щодо обмеження терміну (один місяць) подання заяви щодо подовження строку дії паспорта прив`язки ТС та її недотримання, як підстави для відмови у подовженні дії паспорта прив`язки, відсутні у Порядку № 244.
До того ж відповідно до п. 2.31 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 розміщення ТС самовільно забороняється.
Отже, закріплення у Тимчасовому порядку норми, в якій суб`єкт господарювання обмежується в терміні (не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії паспорту) подання заяви щодо подовження строку дії паспорта прив`язки, який не передбачений чинним законодавством, може призвести до ухвалення рішення про необґрунтовану відмову щодо його продовження (як наслідок до демонтажу ТС), що створює для суб`єктів господарювання додаткові перешкоди для ведення господарської діяльності та може обмежувати інтенсивність конкуренції на відповідних ринках. Таким чином суб`єктам господарювання, які мають намір продовжувати здійснювати господарську діяльність на ринках реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у ТС, може бути необґрунтовано відмовлено у продовженні дії паспорта прив`язки, у разі недотримання умов закріплених у пункті 5.5 Тимчасового порядку, що, як наслідок, може призвести до обмеження конкуренції на відповідних ринках на території Смілянської міської територіальної громади.
Положеннями п. 2.27 Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 визначено, що дія паспорта прив`язки ТС анулюється за таких умов:
- недотримання вимог паспорта прив`язки при її встановленні;
- невстановлення ТС протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки;
- надання недостовірних відомостей у документах, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку, під час підготовки паспорта прив`язки ТС.
У той же час згідно із п. 5.13 Тимчасового порядку дія паспорта прив`язки ТС анулюється за таких умов:
- недотримання вимог паспорта прив`язки при її встановленні;
- невстановлення ТС протягом 6 місяців з дати прийняття рішення, зазначеного в пункті 4.6;
- надання недостовірних відомостей у документах, зазначених у пункті 4.8 цього Положення, під час підготовки паспорта прив`язки ТС;
- незаключення договору про пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою.
З огляду наведеного, Тимчасовим порядком передбачено анулювання паспорта прив`язки ТС у термін 6 місяців, у разі не встановлення ТС з дати прийняття рішення про відповідність намірів на місцерозташування ТС, а не з дати отримання паспорта прив`язки ТС, як це передбачено Порядком № 244. Відтак скорочення терміну встановлення ТС може призвести до фінансових втрат суб`єктів господарювання, які мають намір здійснювати господарську діяльність на ринках реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у ТС, та до зниження інтенсивності підприємницької діяльності та обмеження конкуренції на відповідних ринках.
Також у п. 4.11 Тимчасового порядку визначено, що після отримання паспорта прив`язки ТС у разі його розміщення на об`єкті благоустрою, замовник протягом строку, зазначеного в пункті 4.6, звертається з заявою до управління житлово-комунального господарства про укладення договору про пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою міста.
Означене не відповідає Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011, а також ч. 4 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (в редакції Закону від 19.01.2012) органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів об`єктів благоустрою державної та комунальної форм власності. Балансоутримувача об`єктів благоустрою, які перебувають у приватній власності, визначають їх власники.
Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи, організації.
Приписами ч. 4 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (в редакції Закону від 19.01.2012) унормовано, що на території об`єкта благоустрою відповідно до затвердженої містобудівної документації можуть бути розташовані будівлі та споруди торговельного, соціально-культурного, спортивного та іншого призначення. Власники цих будівель та споруд зобов`язані забезпечити належне утримання наданої їм у встановленому порядку земельної ділянки, а також можуть на умовах договору, укладеного з балансоутримувачем, забезпечувати належне утримання іншої закріпленої за ними території (прилеглої території) та / або брати пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою.
Тобто ч. 4 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено декілька способів утримання прилеглої території до ТС, а саме: 1) самостійне забезпечення належного утримання прилеглої території; 2) укладення договору пайової участі в утриманні цього об`єкта благоустрою із підприємством або балансоутримувачем, у зв`язку з чим суб`єкти господарювання мають можливість самостійно обирати спосіб утримання прилеглої до ТС території.
Таким чином неукладення суб`єктами господарювання, які мають намір здійснювати господарську діяльність у ТС на території м. Сміла, договору про пайову участь, може призвести до необгрунтованого анулювання паспорта прив`язки ТС, що, як наслідок, обмежує самостійність суб`єктів господарювання у виборі альтернативного способу утримання прилеглої території до ТС під час здійснення господарської діяльності.
Враховуючи все викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що згідно зазначених раніше правових норм повноваження органів місцевого самоврядування в питаннях розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є чітко визначеними і обмежені положеннями Порядку № 244, тоді як рішення Смілянської міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI не відповідало чинному станом на момент його прийняття законодавству, а саме Порядку № 244 в редакції від 21.10.2011 та Закону України «Про благоустрій населених пунктів» в редакції від 19.01.2012, що свідчить про вчинення позивачем неправомірних дій, які, зі свого боку, з огляду на наведені вище висновки суду, можуть мати негативний вплив на конкуренцію. 
Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 15, п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державна політика у сфері розвитку економічної конкуренції та обмеження монополізму в господарській діяльності, здійснення заходів щодо демонополізації економіки, фінансової, матеріально-технічної, інформаційної, консультативної та іншої підтримки суб`єктів господарювання, які сприяють розвитку конкуренції, здійснюється, в тому числі, органами місцевого самоврядування.
Антиконкурентними діями, зокрема, органів місцевого самоврядування, є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.
Порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, є антиконкурентні дії органів місцевого самоврядування.
Означені правові норми визнають порушенням законодавства про захист економічної конкуренції вказані в них дії не лише в разі призведення ними до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції, а й у разі можливості такого призведення.
З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені фактичні обставини цієї справи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, рішення адміністративної колегії Північного міжобласного ТВ АМКУ від 17.10.2024 № 60/169-р/к у справі № 381/60/51-рп/к.24 щодо визнання дій Смілянської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла», такими, що містять ознаки порушення, передбаченого п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках реалізації товарів, робіт, послуг в тимчасових спорудах в територіальних межах Смілянської міської територіальної громади, прийняте із дотриманням вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5.
Крім того Господарський суд міста Києва дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що зазначення в рішенні адміністративної колегії Північного міжобласного ТВ АМКУ № 60/169-р/к відповідачем норм Порядку № 244 не в актуальній редакції не спростовує висновків, викладених у рішенні від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24, оскільки Тимчасовий порядок не відповідав і нормам законодавства, яке було чинним станом на момент його прийняття.
В розрізі наведених вище висновків колегія суддів вважає за необхідне також зауважити, що за приписами ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються таким комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).
Водночас згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» до повноважень саме Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема: прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, надання висновків, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 Господарського кодексу України (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України (далі - АМКУ) відповідно до його повноважень, визначених законом.
За таких обставин АМКУ є органом, до повноважень якого належить здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції.
Приписами ч. 1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» унормовано, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія звертається до змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, відповідно до якої зазначено, що стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків, зокрема, органів державної влади, що надають їм можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів рішень, кожен із яких є законним. При цьому повноваження державних органів не можуть визнаватися дискреційними за наявності лише одного правомірного та законно обґрунтованого варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень.
Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм (зокрема, АМКУ як державному органу) у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження державного органу виходить за межі завдань, зокрема, господарського судочинства, передбачених ст. 2 ГПК України.
Отже, суди, згідно з положеннями Конституції України та ГПК України щодо компетенції господарського суду, не можуть підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу.
Колегія суддів наголошує, що суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані йому законами України.
На підставі ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням судочинства завжди є контроль легальності.
Вказаний висновок ґрунтується також на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17, щодо того, що дискреційні повноваження АМКУ не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.
У постанові від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила на важливості дотримання принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що АМКУ має враховувати при ухваленні рішень.
З огляду на завдання та основні засади господарського судочинства, закріплені у ст. 2 ГПК України, безпосередньо самостійно суд не здійснює кваліфікацію (перекваліфікацію) дій позивача щодо порушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не встановлює безпосередній склад та обставини правопорушення, адже такі дії суду перебувають поза межами компетенції суду, визначеної ст. 59 такого Закону.
Отже, під час розгляду цієї справи суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМКУ, має з`ясовувати та визначати наявність / відсутність передбачених ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання, зокрема, недійсним рішення АМКУ щодо позивача.
Суд апеляційної інстанції висновує, що аналіз норм ст. 19, 124 Конституції України, ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», норм процесуального права, які закріплені в ГПК України, щодо компетенції суду дає підстави для висновку, що останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, зокрема, встановлення обставин і дій, що складатимуть правопорушення, безпосереднє встановлення складу правопорушення, його об`єктивної сторони.
На суд покладено обов`язок перевірки дотримання органом АМКУ вимог законодавства та прийняття ним рішення на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України, та, за наявності / доведеності / обґрунтованості підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», - змінити, скасувати чи визнати недійсним рішення АМКУ, з урахуванням доводів та меж заявлених позивачем вимог.
Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 910/17929/19.
Саме таким чином суд і здійснює перевірку на відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і на узгодженість рішень / дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи тощо.
Отже, враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про втручання у дискреційні повноваження органу АМКУ суду першої інстанції, позаяк останній не здійснював кваліфікацію чи перекваліфікацію дій позивача щодо порушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, як і не встановлював безпосередній склад та обставини відповідного порушення, а лише перевірив дотримання Північним міжобласним ТВ АМКУ при ухваленні рішення № 60/169-р/к вимог законодавства.
Поряд з тим звіряння місцевим господарським судом застосованих органом АМКУ в рішенні № 60/169-р/к норм права із чинним станом на час прийняття позивачем рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI законодавством не свідчить про перебирання Господарським судом міста Києва на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції АМКУ, позаяк викладений у рішенні Північного міжобласного ТВ АМКУ № 60/169-р/к висновок, навіть після перевірки його судом першої інстанції, залишився незмінним.
Беручи до уваги зазначені вище міркування, твердження скаржника про перебирання судом першої інстанції на себе дискреційних повноважень органу АМКУ не знайшли свого підтвердження.
Крім того судова колегія вважає безпідставними доводи Смілянської міської ради щодо обов`язкової наявності в матеріалах справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 381/60/51-рп/к.24 доказів, які б підтверджували встановлення Північним міжобласним ТВ АМКУ ринків, їх дослідження, відтак наявності конкуренції на них, а також, що інкриміноване Смілянській міській раді порушення мало або могло мати негативні наслідки у вигляді недопущення, усунення, обмеження чи спотворення саме конкуренції, а не взагалі порушення прав чи інтересів суб`єктів господарювання.
Так, поняття «дій у конкуренції» не зводиться виключно до спорів між безпосередніми конкурентами, а охоплює будь-яку поведінку суб`єкта господарювання на ринку, яка потенційно здатна вплинути на вибір споживача та, як наслідок, на конкурентне середовище.
Для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як недобросовісної конкуренції не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.
Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція, або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17, у постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 915/1889/19, від 18.02.2021 у справі № 910/450/20 та від 05.10.2021 у справі № 910/15594/18.
Стосовно ж тверджень скаржника про суперечливість поведінки Північного міжобласного ТВ АМКУ колегія суддів зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин. Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Водночас у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. 
Цей висновок був застосований також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц.
З матеріалів означеної справи випливає, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» виконавчим комітетом Смілянської міської ради від 25.04.2013 № 127/02-01-37 на адресу Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надіслано на погодження проєкт рішення «Про внесення змін в рішення міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла».
Листом від 20.05.2013 № 04/1421 Черкаське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило Смілянську міську раду, що відповідним органом АМКУ розглянуто проєкт рішення міськради «Про внесення змін в рішення міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI «Про затвердження Тимчасового порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Сміла» та виснувано, що ознак порушень законодавства про захист економічної конкуренції у ньому не вбачається.
Згідно із вимогами Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Державної програми демонополізації економіки і розвитку конкуренції, затвердженої постановою Верховної Ради України від 21.12.1993 № 3757-12, розроблено Положення про порядок обов`язкового погодження з Антимонопольним комітетом (далі - Комітет) та його територіальними відділеннями (далі - відділення) рішень органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, органів місцевого самоврядування щодо демонополізації економіки, розвитку конкуренції та антимонопольного регулювання, затверджене розпорядженням Антимонопольного комітету України від 01.04.1994 № 4-р (далі - Положення).
Відповідно до п. 3 Положення рішення центральних органів виконавчої влади надсилаються на погодження до Комітету, інші рішення - до відповідних відділень або за їх поданням - до Комітету.
Згідно із п. 6 Положення якщо для об`єктивної оцінки рішення необхідні аналітичні або інші дані, вони письмово запитуються державним уповноваженим Комітету, головою відділення із зазначенням терміну їх подання. При цьому час на одержання відповіді на запит не зараховується в строк погодження. В разі неподання інформації рішення розглядаються, виходячи з наявних документів.
У разі необхідності Комітет (відділення) може провести додаткове вивчення (експертизу) наслідків прийняття рішення, що погоджується. В цьому разі термін погодження рішення продовжується державним уповноваженим (головою відділення) на 10 днів, про що письмово повідомляється розробник рішення (п. 7 Положення).
До того ж приписами ст. 5, 10 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» унормовано, що забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає, зокрема, відстеження результативності регуляторних актів та перегляд регуляторних актів. Стосовно кожного регуляторного акта здійснюються періодичні відстеження результативності раз на кожні три роки. У разі наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 11 вказаного закону, регуляторний орган, який прийняв відповідний акт, а у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, - інший орган може приймати рішення про зупинення дії регуляторного акта, визнання його неконституційним, про скасування або про необхідність його перегляду.
Відтак органи АМКУ можуть провести оцінку стану впровадження регуляторного акта та досягнення цим актом цілей, задекларованих при його прийнятті. Більше того сам регуляторний орган, який прийняв відповідний регуляторний акт, має здійснювати періодичне відстеження його результативності та переглядати у разі наявності підстав.
При цьому погодження того чи іншого регуляторного акта органу місцевого самоврядування органом АМКУ не є згідно Закону України «Про захист економічної конкуренції» беззаперечним свідченням відсутності в подальшому негативного впливу за час дії останнього на конкуренцію та наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
З огляду на викладене, судова колегія поділяє висновок місцевого господарського суду про те, що погодження проєктів рішень Смілянської міської ради від 30.08.2012 № 26-15/VI та від 27.06.2013 № 40-16/VI Північним міжобласним ТВ АМКУ не свідчить про відповідність дії таких актів Закону України «Про захист економічної конкуренції», як наслідок, у цьому випадку дії відповідача не можна визнати суперечливими, недобросовісними і такими, що відповідають доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), адже з аналізу зазначеного вище законодавства випливає, що Відділення систематично проводить відстеження результативності регуляторних актів та їх вплив на конкуренцію, результатом чого можуть бути встановлені ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування.
Щодо існування підстав для притягнення Смілянської міської ради до відповідальності з урахуванням строку давності, передбаченого ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції», колегія суддів зазначає таке.
Як унормовано ст. 28-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» суб`єкт господарювання не може бути притягнутий до відповідальності за вчинення дій, визначених цим Законом як недобросовісна конкуренція, якщо закінчився строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за недобросовісну конкуренцію становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про недобросовісну конкуренцію.
Так, триваючим порушенням є порушення, яке почалося з протиправної дії чи бездіяльності, здійснюється потім безперервно. Початковим моментом цього діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли особа не виконує конкретний обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином. Таке порушення припиняється припиненням протиправних дій або виконанням регламентованих обов`язків добровільно або у примусовому порядку, притягненням винної особи до відповідальності.
Тому оскарження таких дій (бездіяльності) спрямоване на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існують триваючі незаконні дії (бездіяльність).
Подібна позиція щодо ознак триваючих правопорушень вже була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12.06.2025 у справі № 910/3667/24.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 804/401/17 триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у виді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
У контексті цього питання варто наголосити, що строк притягнення до відповідальності існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто має існувати можливість притягнення до відповідальності суб`єкта владних повноважень за його протиправну діяльність в будь-який час протягом усього періоду її тривання. У протилежному випадку - суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до дотримання норм законодавства.
Приписами ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Поряд з тим відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно із ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Таким чином прийняте Смілянською міською радою рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI було обов`язковим для виконання всіма розташованими на території Смілянської міської територіальної громади підприємствами, організаціями і установами, кооперативними та іншими громадськими організаціями, їх органами, а також посадовими особами і громадянами, тоді як обов`язок із виконання рішення 30.08.2012 № 26-15/VI (зокрема, із внесеними у подальшому змінами) такими особами не був обмежений лише датою його прийняття (30.08.2012), що все ж таки свідчить про триваючий характер відповідних дій позивача. 
Означений висновок апеляційного суду підтверджується також матеріалами цієї справи, з яких випливає, що виконавчий комітет Смілянської міської ради листом № 60-01/1969 повідомив орган АМКУ про те, що на час надання відповіді (тобто станом на 21.05.2024) рішення від 30.08.2012 № 26-15/VI, як і рішення від 27.06.2013 № 40-16/VI, є чинними, тобто не припиненими.
З урахуванням всього наведеного вище суд апеляційної інстанції зазначає, що викладені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що не є самостійною підставою для скасування судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України.
Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову Смілянської міської ради про визнання недійсним і скасування рішення адміністративної колегії Північного міжобласного ТВ АМКУ від 17.10.2024 № 60/169-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі № 381/60/51-рп/к.24.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, - його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», § 23).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та, з урахуванням всіх обставин цієї справи, встановлених судом, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на наведене та враховуючи те, що доводи скаржника про порушення Господарським судом міста Києва норм права при прийнятті оскаржуваного рішення суду у цій справі не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений судовий акт відповідає вимогам закону, а отже, підстави для його скасування відсутні.
Приписами ст. 236 ГПК України унормовано, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Положеннями ст. 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, відтак оскаржуване рішення належить залишити без змін.
У зв`язку із залишенням без змін рішення місцевого господарського суду, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Смілянської міської ради залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/14273/24 залишити без змін.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку із перебуванням суддів Колесника Р.М., Сковородіної О.М. у відрядженні з 02.05.2026 по 10.05.2026 та головуючого судді Горбасенка П.В. у відрядженні з 08.05.2026 по 18.05.2026, повний текст постанови складено та підписано 19.05.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді Р.М. Колесник

О.М. Сковородіна