ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2026 р. Справа№920/1721/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Владимиренко С.В.
суддів: Ходаківської І.П. 
Демидової А.М. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»
на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026
про повернення зустрічної позовної заяви
у справі №920/1721/25 (суддя Короленко В.Л.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»
про стягнення 400 019 982,64 грн

ВСТАНОВИВ:

18.12.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у сумі 400 019 982,64 грн.
Господарський суд Сумської області ухвалою від 23.12.2025 у справі №920/1721/25 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначив підготовче судове засідання на 09.02.2026 о 10:30. Встановив відповідачу строк подати відзив на позовну заяву з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 13.01.2026.
13.01.2026 відповідач подав заяву про продовження процесуального строку та долучення доказів у справі, в якій відповідач просить: продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву у справі №920/1721/25 до 06.02.2026 та долучити до матеріалів справи в якості доказів протоколи Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах на підтвердження узгодженої суми заборгованості Держави з різниці в тарифах на теплову енергію.
06.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» через систему «Електронний суд» подало зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», в якому заявник просив:
1) визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на подачу зустрічного позову у справі №920/1721/25;
- прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду спільно із первісним позовом та об`єднати їх в одне провадження;
- визнати недійсними пункти 5.1, 5.4 договору постачання природного №8885-ТКЕ(24)-17 від 09.09.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»;
- внести зміни до договору постачання природного газу № 8885- ТКЕ(24)-17 від 09.09.2024, укладеного між ТОВ «Сумитеплоенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», шляхом його доповнення пунктами 5.1.1 та 5.7 у наступній редакції:
« 5.1.1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору: - 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; - остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору. 
5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюються за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах».
-судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».
Господарський суд Сумської області ухвалою від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 задовольнив заяву відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву та долучення доказів, продовжив відповідачу строк на подання відзиву до 06.02.2026, прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи відзив та додані до нього докази. Відмовив у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі. Частково задовольнив клопотання позивача, заявлене у відповіді на відзив, продовжив процесуальний строк на подання відповіді на відзив до 23.02.2026, прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи відповідь на відзив, в іншому відмовив. Відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову, викладене у пункті 1 прохальної частини зустрічного позову. Повернув відповідачу зустрічну позовну заяву ТОВ «Сумитеплоенерго» до ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» про визнання недійсними пунктів договору та внесення змін до договору.
Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції вказав, що клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову, заявлене відповідачем у пункті 1 прохальної частини зустрічного позову, що поданий 06.03.2026, суперечить частині 2 ст. 119 ГПК України, у зв`язку з чим суд відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про поновлення строку для подачі зустрічного позову. Керуючись ч. 6 ст. 180 ГПК України суд повернув ТОВ «Сумитеплоенерго» зустрічну позовну заяву до ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» про визнання недійсними пунктів договору та внесення змін до договору.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, 20.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25; направити справу до суду першої інстанції для повторного вирішення клопотання про поновлення строку на прийняття зустрічного позову.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач наголошує на тому, що ухвала господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у даній справі про відмову в поновленні процесуального строку та повернення позовної заяви по суті не відповідає вимогам статті 180 ГПК України та принципам «процесуальної економії», закріпленим в постановах Верховного Суду, не містить обгрунтованих причин для повернення зустрічного позову, а висновки суду спираються лише на формальні посилання на норми ГПК України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - - Кропивна Л.В., судді: Барсук М.А., Руденко М.А. 
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.03.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25; призначив до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку із перебування судді Руденко М.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відрядженні розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи №920/1721/25.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю. 
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.04.2026 прийняв апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 до провадження у новому складі суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 07.05.2026 суддю Північного апеляційного господарського суду Кропивну Л.В. тимчасово відсторонено.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді Ходаківська І.П., Демидова А.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.05.2026 прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді:Демидова А.М., Ходаківська І.П. Призначив до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з норм статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Тобто, реалізація конституційного права, зокрема на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК.
Отже, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним. Подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ГПК щодо її подання.
Частиною першою статті 46 ГПК визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Нормою пункту 3 частини другої статті 46 ГПК передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 180 ГПК відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
За нормою частини шостої статті 180 ГПК зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Так, прямо з норми частини восьмої статті 165 ГПК вбачається, що для подачі відзиву строк встановлює суд, який (строк) не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК).
Частиною першою статті 116 ГПК визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Згідно зі статтею 118 ГПК право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.
Подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.12.2019 у справі №910/5172/19, від 17.09.2024 у справі № 917/321/24.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 задоволено заяву відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву та долучення доказів, продовжено відповідачу строк на подання відзиву до 06.02.2026, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив та додані до нього докази.
Тобто, останнім днем для подання відзиву, а також зустрічної позовної заяви, було 06.02.2026 (включно) за проханням відповідача у заяві про продовження строку на подання відзиву, проте зустрічна позовна заява сформована відповідачем через систему «Електронний суд» 06.03.2026, тобто подана з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 180 ГПК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» звернулось із заявою про поновлення строку, встановленого законом вказавши, що в останній не мав змоги подати даний зустрічний позов у строк, встановлений частиною 1 статті 180 ГПК України.
Згідно із пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (частина перша статті 118 ГПК України).
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників господарського судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій.
При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.
Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Норми ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання заяви.
Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.
Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.
Із правового контексту норм статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.
За змістом ст. 74 ГПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.
Суд першої інстанції вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення, а в частині 2 статті 119 ГПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Господарський суд Сумської області зазначив, що клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову, заявлене відповідачем у пункті 1 прохальної частини зустрічного позову, що поданий 06.03.2026, суперечить ч. 2 ст. 119 ГПК України, у зв`язку з чим суд відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про поновлення строку для подачі зустрічного позову, оскільки строк на подання відзиву та зустрічного позову, це строк, що встановлюються судом та відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Отже, суд першої інстанції керуючись частиною 2 ст. 119 ГПК України мав на увазі, що відповідач у строк для подання відзиву (до 13.01.2026) у заяві від 13.01.2026, в якій відповідач просив продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву не заявив клопотання про продовження строку для подання зустрічного позову. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність змоги у відповідача подати зустрічний позов у строк встановлений частиною 1 статті 180 ГПК України через те, що відповідач лише 04.03.2026 направив позивачу пропозицію укладення додаткової угоди не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання зустрічної позовної заяви у встановлений законом та судом строк.
Жодних інших причин поважності пропуску строку на подачу зустрічної позовної заяви відповідачем не зазначено.
Суд звертає увагу, що наслідки порушення відповідачем вимог частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України в частині строку пред`явлення зустрічного позову, визначені частиною шостою статті 180 названого Кодексу, а саме: зустрічна позовна заява, у такому випадку, підлягає поверненню скаржнику. 
Також, суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідач, зустрічний позов якого повернуто судом у зв`язку з пропуском строку на його подання, не позбавлений права на звернення до суду з окремим позовом у загальному порядку.
З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку з дотриманням приписів статті 119 ГПК України.
Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»), Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»),
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»),
Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).
Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із частиною 1 статті 271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було спростовано доводи апелянта із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню при здійсненні апеляційного перегляду.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 в оскаржуваній частині прийнята з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.03.2026 у справі №920/1721/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №920/1721/25 повернути до Господарського суду Сумської області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко 

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова