ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4765/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Богацької Н.С., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк”: Лаврін О.В.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія”: Субора Н.С.,
від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: Сидоренко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 року про звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, суддя в І інстанції Д`яченко Т.Г., повний текст якої складено 18.05.2026, в м. Одесі
у справі: №916/4765/24

за позовом: Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні первісного позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про стягнення 48 059 047,63 євро (що еквівалентно 2 140 612 458,20 грн)

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” 
до відповідача: Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк”
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
про визнання недійсним договору
ВСТАНОВИВ
Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 у сумі 48 059 047,63 євро, з яких: заборгованість за тілом кредиту (кредитною лінією) у сумі 43 172 000,00 євро та заборгованість за простроченими процентам станом на 25.10.2024 включно у сумі 4 887 047,63 євро.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.10.2024 заяву Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” про забезпечення позову у справі №916/4765/24 задоволено; накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” в сумі 50 142 003,35 грн, які обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Акціонерному товаристві “Міжнародний резервний банк” і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ “МР БАНК”.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.08.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 та постановою Верховного Суду від 16.04.2026 у справі №916/4765/24 первісну позовну заяву задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Віндкрафт Таврія" на користь АТ "Міжнародний резервний банк" заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 у сумі 48 059 047,63 євро, з яких: заборгованість за тілом кредиту (кредитною лінією) у сумі 43172000,00 євро та заборгованість за простроченими процентам станом на 25.10.2024 включно у сумі 4887047,63 євро та витрати по сплаті судового збору у розмірі 847840 грн 00 коп. за подання позовної заяви та 1211 грн 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. 
25.03.2026 до Господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” надійшла заява про звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.
В обґрунтування поданої заяви Акціонерним товариством “Міжнародний резервний банк” було зазначено суду, що на момент подання цієї заяви заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” не погашена. 
Первісним позивачем було зазначено суду, що на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Акціонерному товаристві “Міжнародний резервний банк” обліковуються грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” в сумі 50 142 003,35 грн., які включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” та на зазначені кошти ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.10.2024р. у справі №916/4765/24 накладено арешт в порядку забезпечення позову. Згідно постанови Правління Національного банку України №91-рш/БТ від 25.02.2022 “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №131 від 25.02.2022р. “Про початок процедури ліквідації АТ “МР Банк” та делегування повноважень ліквідатора Луньо Іллі Вікторовичу та з 25 лютого 2022 року АТ “МР БАНК” перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється відповідно до Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”.
Отже, як пояснює позивач, грошові кошти в сумі 50 142 003,35 грн. обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Акціонерному товаристві “Міжнародний резервний банк” і на момент звернення з цією заявою належать первісному позивачу, але включені до сьомої черги затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” як такі, що підлягають перерахуванню для задоволення вимог кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія”, яке одночасне є боржником стягувача Акціонерному товаристві “Міжнародний резервний банк” за рішенням суду, що набрало законної сили.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 у справі №916/4765/24 заяву Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі №916/4765/24 – задоволено.
Звернуто стягнення на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” в сумі 50 142 003,35 грн, що обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Акціонерному товаристві “Міжнародний резервний банк” і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ “МР БАНК”, шляхом їх списання в рахунок погашення частини заборгованості, стягнутої за рішенням Господарського суду Одеської області від 06 серпня 2025 у справі №916/4765/24. 
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.10.2024 у справі №916/4765/24 – скасовано.
Суд дійшов висновку, що оскільки заборгованість ТОВ «Віндкрафт Таврія» перед АТ «Міжнародний резервний банк» в розмірі 2 140 612 458,20 грн, встановлена рішенням суду у цій справі, не погашена. А грошові кошти у сумі 50 142 003,35 грн обліковуються на окремому рахунку кредиторської заборгованості АТ «МР БАНК» та включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та звернення стягнення на зазначені кошти в рахунок часткового погашення боргу за рішенням у справі №916/4765/24. У зв`язку із задоволенням заяви суд також визнав обґрунтованим клопотання АТ «Міжнародний резервний банк» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 30.10.2024, та скасував накладений арешт на відповідні кошти.
Не погодившись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 у справі №916/4765/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником відмовити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкладенні розгляду заяви, незважаючи на підтверджену листком непрацездатності відсутність представника, чим порушив принципи змагальності, рівності сторін та право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також апелянт вказує, що суд помилково застосував статтю 336 ГПК України, оскільки кошти у сумі 50 142 003,35 грн не належать ТОВ «Віндкрафт Таврія», а є частиною ліквідаційної маси АТ «МР Банк». Вказана сума лише відображає акцептовані вимоги товариства як кредитора банку сьомої черги та підлягає виплаті у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
На думку скаржника, звернення стягнення на такі кошти фактично підміняє встановлену законом процедуру погашення кредиторських вимог банку, що перебуває в ліквідації, та суперечить спеціальному порядку виконання судових рішень, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Апелянт зазначає, що на виконання рішення суду вже відкрито виконавче провадження, а тому банк мав здійснити перерахування коштів у встановленому законом порядку. Натомість подана заява фактично спрямована на зміну способу та порядку виконання рішення суду без наявності передбачених законом підстав та доказів неможливості його виконання у звичайному порядку.
Крім того, скаржник вважає, що суд не встановив наявності об`єктивних підстав для застосування статті 336 ГПК України, не врахував правовий статус спірних коштів та фактично поклав на себе функції банку-ліквідатора і органу примусового виконання рішень, що виходить за межі повноважень суду.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що посилання апелянта на порушення права на справедливий суд є безпідставними, оскільки його заперечення були подані письмово та враховані судом при розгляді заяви. Крім того, товариство як юридична особа не було позбавлене можливості забезпечити участь іншого представника. Відкладення розгляду також суперечило б встановленому частиною 3 статті 336 ГПК України десятиденному строку розгляду таких заяв.
Щодо суті спору банк зазначає, що звернення стягнення здійснено відповідно до статті 336 ГПК України на кошти, які підлягають виплаті ТОВ «Віндкрафт Таврія» як кредитору банку за акцептованими вимогами сьомої черги. Банк не стверджував, що ці кошти вже належать товариству, а лише вказував на існування підтвердженої заборгованості перед ним.
Наголошує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який має пріоритет над загальними нормами виконавчого законодавства. Після ліквідації банку рахунки клієнтів закриваються, а вимоги кредиторів обліковуються на рахунках кредиторської заборгованості, тому механізм примусового списання коштів з рахунків, передбачений банківським законодавством, у цьому випадку не може бути застосований.
Банк також зазначає, що перерахування коштів на рахунок апелянта є неможливим через накладений арешт та могло б призвести до спрямування цих коштів на погашення інших боргів товариства у виконавчих провадженнях, що порушило б права банку як стягувача. За таких обставин ухвала про звернення стягнення на кошти, включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, є законною та обґрунтованою.
У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що Постановою Правління НБУ № 91-рш/БТ від 25.02.2022 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію АТ «МР БАНК». Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 1163 від 18.11.2024 строк ліквідації банку та повноваження ліквідатора Луньо І.В. продовжено на строк дії воєнного стану в Україні та 6 місяців з дати його припинення. Таким чином, з 25.02.2022 і по теперішній час Банк перебуває у процедурі ліквідації, яка регулюється виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У спорах, пов`язаних із виконанням зобов`язань банку, в якому запроваджено процедуру ліквідації, перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними та мають безумовний пріоритет над іншими законодавчими актами України, зокрема ЦК, ГК та ЗУ «Про виконавче провадження». Дана правова позиція є сталою та підтверджується постановами Верховного Суду від 20.01.2016 у справі № 6-2001цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 757/2216/15-ц.
Відповідно до частини першої статті 336 ГПК України, суд за заявою стягувача може звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, якщо ця заборгованість не оспорюється або підтверджена судовим рішенням. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 у справі № 916/4765/24 правомірно задоволено заяву АТ «МР БАНК» про звернення стягнення на кошти в сумі 50 142 003,35 грн, оскільки ТОВ «ВІНДКРАФТ ТАВРІЯ» є боржником АТ «МР БАНК» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.
Рішенням ФГВФО № 238 від 11.04.2022 затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК», до сьомої черги якого беззаперечно включено вимоги ТОВ «ВІНДКРАФТ ТАВРІЯ» на суму 50 142 003,35 грн. Наразі ці кошти депоновані Банком, заарештовані ухвалою суду та обліковуються на окремому балансовому рахунку кредиторської заборгованості. Звернення стягнення на ці кошти шляхом їх списання Банком в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ВІНДКРАФТ ТАВРІЯ» є законним та ефективним способом виконання судового рішення, що повністю спростовує позицію скаржника.
Доводи Апелянта про необхідність застосування загального порядку примусового списання коштів відповідно до Інструкції НБУ № 163 є юридично неспроможними, оскільки згідно з пунктом 1 розділу VI Правил ФГВФО № 911, після затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів усі поточні рахунки клієнтів закриваються, а залишки переносяться на рахунки обліку кредиторської заборгованості. Відтак, у Банку фізично відсутній рахунок ТОВ «ВІНДКРАФТ ТАВРІЯ», що робить технічно неможливим стандартне безготівкове примусове списання.
Крім того, у зв`язку з відкликанням ліцензії, в розумінні ЗУ «Про платіжні послуги» АТ «МР БАНК» не є надавачем платіжних послуг і не може приймати до виконання класичні платіжні інструкції стягувачів. Вимога Апелянта про пряме перерахування коштів на його рахунок є безпідставною, оскільки вказані кошти перебувають під судовим арештом, а їхнє транзитне перерахування призвело б до протиправного виведення активів та безпосереднього порушення майнових інтересів Банку як Стягувача.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 23.06.2026 о 13:30.
В судовому засіданні 23.06.2026 брали участь представники учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 129 Конституції України унормовано, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
У відповідності до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частинами 1 та 4 статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.
Враховуючи викладені норми закону, суду необхідно встановити факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення.
Відповідно до ч. 7 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу.
Системний аналіз приписів статті 53 Закону України "При виконавче провадження" та статті 336 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.
Під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам відповідно до статті 336 Господарського процесуального кодексу України предметом дослідження суду, має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення.
Тобто, основною умовою такого стягнення є те, що така заборгованість існує.
Застосування положень статті 336 Господарського процесуального кодексу України висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, від 18.06.2021 у справі 910/20504/16.
Із матеріалів заяви вбачається, що між Акціонерним Товариством «Сбербанк», на цей час Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віндкрафт Таврія» 13.10.2021 року було укладено договір про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/ КЛ-КБ.
Як з`ясовано судом, 09.12.2021 року була зареєстрована нова редакція Статуту Акціонерного товариства «Сбербанк» та відповідно до внесених змін було змінено найменування банку на Акціонерне Товариство «Міжнародний Резервний Банк».
Згідно з п. 1.3. Статуту - АТ «МР БАНК» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Сбербанк», Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», Закритого акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії», Закритого акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Закритого акціонерного товариства «БАНК НРБ», Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк НРБ - Україна».
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 91-рш/БТ від 25.02.2022 було прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК». На підставі вказаного рішення НБУ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 131 від 25.02.2022 «Про початок процедури ліквідації AT «МР БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
Згідно з зазначеним рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «МР БАНК», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків Луньо Іллю Вікторовича строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно. 
Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2024 № 1163 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «МР БАНК»», строк управління майном (активами) АТ «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» (далі – АТ «МР БАНК») та задоволення вимог його кредиторів подовжено на строк дії воєнного стану в Україні та 6 місяців з дати його припинення чи скасування у зв`язку з виникненням обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. 
Також Рішенням № 1163 продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора АТ «МР БАНК», делеговані провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо Іллі Вікторовичу до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Дана інформація є публічною та розміщена на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів посиланням: фізичних осіб за https://www.fg.gov.ua/articles/59527-prodovzheno-povnovazhennya likvidatora-at-mr-bank.html . 
Як зазначає Фонд, відповідно до офіційного оголошення на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.03.2022, що перебуває в вільному публічному доступі за посиланням https://www.fg.gov.ua/articles/51136-do-uvagi-kreditoriv-at-mr-bank.html, з огляду на запроваджений воєнний стан в державі виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 04 березня 2022 року за № 148, яким визначено, що формування реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» здійснюватиметься на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках контрагентів на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК». 
13.04.2022 на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено інформацію про те, що виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11 квітня 2022 року № 238 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» (https://www.fg.gov.ua/articles/51189-zatverdzheno-reyestr-akceptovanih-vimogkreditoriv at-mr-bank.html).
Таким чином, з 25 лютого 2022 року АТ «МР БАНК» перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №757/2216/15-ц зазначила, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
За змістом ст.4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо: підготовки до запровадження процедури виведення банку з ринку, у тому числі організаційні заходи щодо проведення відкритого конкурсу та визначення найменш витратного способу виведення банку з ринку; проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.
Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України (пункти 2-4 ч.1 ст.48 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
Згідно зі змістом ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. 
Відповідно до п.3 Розділу І «Правил складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб» (затверджено Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11 вересня 2025 року № 911) акцептована вимога кредитора – вимога до банку, включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. 
Відповідно до п.1 Розділу VІІ Правил Фонд або уповноважена особа Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) здійснює заходи щодо задоволення акцептованих вимог кредиторів банку у черговості, визначеній частиною першою статі 52 Закону, та позачергово. 
Відповідно до п.9 Розділу VІІ Правил, кошти, одержані в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) в обсязі, достатньому для задоволення вимог кредиторів відповідної черги, що були депоновані на накопичувальному рахунку банку відповідно до пункту 7 цього розділу ( в т.ч. щодо коштів на які накладено арешт), та які не можуть бути перераховані кредиторам, не використовуються для задоволення вимог кредиторів наступної черги та не включаються до складу залишкового майна (активів). 
Суд зазначає, що предметом заявлених позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 року у сумі 48059047,63 Євро, з яких: заборгованість за тілом кредиту (кредитною лінією) у сумі 43172000,00 та заборгованість за простроченими процентам станом на 25.10.2024 включно у сумі 4887047,63 Євро.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.10.2024 заяву Акціонерного товариства “Міжнародний резервний банк” про забезпечення позову у справі №916/4765/24 задоволено; накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” в сумі 50 142 003,35 грн, які обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Акціонерному товаристві “Міжнародний резервний банк” і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ “МР БАНК”.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.08.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 та постановою Верховного Суду від 16.04.2026 у справі №916/4765/24 первісну позовну заяву задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Віндкрафт Таврія" на користь АТ "Міжнародний резервний банк" заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 у сумі 48059047,63 євро, з яких: заборгованість за тілом кредиту (кредитною лінією) у сумі 43172000,00 євро та заборгованість за простроченими процентам станом на 25.10.2024 включно у сумі 4887047,63 євро та витрати по сплаті судового збору у розмірі 847840 грн 00 коп. за подання позовної заяви та 1211 грн 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. 
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки АТ «МР БАНК» №498/БТ від 25.10.2024, судом з`ясовано, що станом на 25.10.2024 вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндкрафт Таврія» включені до 7 черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» в сумі 50142003,35 грн.
Таким чином, після включення до сьомої черги затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» вимог кредитора ТОВ «ВІНДКРАФТ ТАВРІЯ» на суму 50142003,35 грн, вони підлягають задоволенню на користь ТОВ «ВІНДКРАФТ ТАВРІЯ». 
Як зазначалося вище, вказані кошти арештовані ухвалою суду та обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в АТ «МР БАНК»
Враховуючи викладене та те, що у матеріалах справи відсутні докази погашення ТОВ “Віндкрафт Таврія” заборгованості перед Акціонерним товариством “Міжнародний резервний банк”, яка встановлена рішенням суду у даній справі, а також враховуючи, що відповідно до довідки АТ “МР БАНК” №498/БТ від 25.10.2024, станом на 25.10.2024 вимоги ТОВ “Віндкрафт Таврія” включені до 7 черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ “МР БАНК” в сумі 50142003,35 грн та зазначені кошти обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в АТ “МР БАНК”, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви Банку та звернення стягнення на грошові кошти ТОВ «Віндкрафт Таврія» в сумі 50142003,35 грн, що обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в АТ «Міжнародний резервний банк» і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК», шляхом їх списання в рахунок погашення частини заборгованості, стягнутої за рішенням Господарського суду Одеської області від 06 серпня 2025 р. по справі №916/4765/24, яке набрало законної сили.
Таке списання дозволить Стягувачу, за рахунок списаних коштів, погасити частину вищевказаної стягнутої за рішенням суду заборгованості ТОВ «ВІНДКРАФТ ТАВРІЯ» перед Банком.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом положень статті 336 ГПК України та твердження про те, що спірні кошти не належать ТОВ «Віндкрафт Таврія», а є виключно частиною ліквідаційної маси АТ «МР БАНК», оскільки включення вимог ТОВ «Віндкрафт Таврія» до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» свідчить про існування підтвердженого та безспірного майнового права вимоги боржника до Банку на суму 50 142 003,35 грн, які заарештовані ухвалою суду про забезпечення позову від 30.10.2024 та обліковуються на окремому балансовому рахунку кредиторської заборгованості. 
Тобто включення вимог ТОВ «Віндкрафт Таврія» до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №238 від 11.04.2022, свідчить про офіційне акцептування та підтвердження Фондом існування грошового зобов`язання Банку перед вказаним товариством у сумі 50 142 003,35 грн. 
Відповідне право вимоги належить саме ТОВ «Віндкрафт Таврія» як кредитору Банку та підлягає задоволенню у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Наявність такого майнового права є належним та допустимим доказом існування заборгованості у розумінні статті 336 Господарського процесуального кодексу України.
Саме таке майнове право є об`єктом звернення стягнення у порядку статті 336 ГПК України. При цьому застосування зазначеного процесуального механізму не змінює способу чи порядку виконання судового рішення та не підміняє собою процедуру ліквідації Банку, а забезпечує реалізацію права стягувача на звернення стягнення на належне боржнику майнове право.
Приписами статті 49 Закону №4452-VI визначено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.
Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.
Положенням про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, розроблено з метою реалізації вимог статей 29, 45, 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Це Положення регулює процедури, що виникають в процесі виконання дій щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору, віднесення вимог кредиторів до певної черги, відхилення вимог кредиторів у разі непідтвердження їх фактичними даними, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а також порядок задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується.
Відповідно до Положення, кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.
При цьому матеріали справи не містять доказів того, що рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів у відповідній частині оскаржувалося чи визнавалося незаконним у встановленому законом порядку.
Так само апелянтом не надано доказів існування будь-якого судового спору щодо акцептування вимог ТОВ «Віндкрафт Таврія» або внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК».
Тому, на переконання суду, наявність заборгованості перед боржником є підтвердженою належними та допустимими доказами, що відповідає умовам застосування статті 336 ГПК України.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що звернення стягнення на спірні кошти фактично змінює спосіб та порядок виконання судового рішення або підміняє процедуру ліквідації банку, оскільки як вже було зазначено вище, постановою Правління НБУ № 91-рш/БТ від 25.02.2022 розпочато ліквідацію АТ «МР БАНК», строк якої рішенням Фонду № 1163 від 18.11.2024 продовжено на період дії воєнного стану та 6 місяців після його припинення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі № 757/2216/15-ц чітко зазначила, що у правовідносинах за участю банку, який ліквідується, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та мають пріоритет над іншими актами законодавства. Згідно з пунктом 9 Розділу VII «Правил складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються Фондом...» (рішення ФГВФО № 911), кошти кредиторів відповідної черги, на які накладено арешт і які не можуть бути прямо перераховані кредиторам, депонуються і не використовуються для інших цілей. 
Відтак, задоволення заяви про звернення стягнення на ці депоновані кошти не порушує черговості ліквідаційної процедури, а є інструментом погашення взаємних зобов`язань у межах закону.
Судова колегія також відхиляє доводи апелянта щодо необхідності здійснення Банком примусового списання або перерахування спірних коштів у порядку, передбаченому Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163.
Як правильно зазначено Фондом, відповідно до пункту 1 розділу VI Правил складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.09.2025 №911, після затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів рахунки клієнтів банку закриваються, а залишки коштів, вимоги за якими включені до такого реєстру, переносяться на рахунки, призначені для обліку кредиторської заборгованості. Отже, у АТ «МР БАНК» відсутній поточний рахунок платника ТОВ «Віндкрафт Таврія», з якого могло б бути здійснено примусове списання коштів у порядку, визначеному Інструкцією №163.
Крім того, у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та перебуванням АТ «МР БАНК» у процедурі ліквідації, такий банк втратив статус надавача платіжних послуг у розумінні положень Законів України «Про платіжні послуги» та «Про банки і банківську діяльність», а відтак не може здійснювати операції у порядку, на який посилається апелянт. 
За наведених обставин застосування механізму, передбаченого статтею 336 Господарського процесуального кодексу України, є належним та ефективним способом звернення стягнення на грошові кошти, що належать боржнику та обліковуються на окремому рахунку кредиторської заборгованості, і не свідчить про зміну способу чи порядку виконання судового рішення.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви АТ «МР БАНК».
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права апелянта на справедливий судовий розгляд у зв`язку з відмовою у відкладенні розгляду заяви судова колегія відхиляє як необґрунтовані. Відповідно до частини третьої статті 336 Господарського процесуального кодексу України заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, розглядається судом у десятиденний строк з дня її надходження. При цьому перебування представника ТОВ «Віндкрафт Таврія» на лікарняному саме по собі не свідчить про неможливість реалізації відповідачем права на участь у справі, оскільки учасником справи є юридична особа, яка не була позбавлена можливості забезпечити участь іншого представника або залучити декількох представників. Крім того, письмові заперечення ТОВ «Віндкрафт Таврія» були прийняті судом та враховані під час розгляду заяви, а тому право апелянта на доступ до правосуддя, принципи змагальності та рівності сторін порушені не були.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із наданою судом першої інстанції правовою оцінкою встановлених обставин справи, однак не спростовують правильності висновків суду щодо наявності передбачених статтею 336 Господарського процесуального кодексу України підстав для звернення стягнення на грошові кошти та не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 у справі №916/4765/24.
За таких обставин, апеляційна скарга на рішення задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Віндкрафт Таврія” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 у справі №916/4765/24 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 у справі №916/4765/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 29.06.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Н.С. Богацька

Н.М. Принцевська