ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 695/4809/25		
Провадження № 22-ц/821/679/26		
категорія: 305010500  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря – Дмитренко В. В.

учасники справи: 
позивач – Державна екологічна інспекція Центрального округу,  
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу до ОСОБА_1 про стягнення заподіяних збитків, у складі: головуючого судді Чубай В. В., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2025 року Державна екологічна інспекція Центрального округу звернулася до суду із даним позовом.
Позов мотивувала тим, що позивачем під час реалізації своїх повноважень в адміністративних межах с. Кліщинці Черкаської області разом з працівниками поліції 23 січня 2022 року о 16:00 було виявлено відповідача, який порушив правила використання та охорони об`єктів природно-заповідного фонду, а саме відповідач на Сулинському ландшафтному заказнику в адміністративних межах с. Кліщинці здійснював незаконний вилов риби мисиновими сітками та виловив рибу лящ - 46 штук, карась - 31 штуку.
Стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 23 січня 2022 року № 02336 за ст. 91 КУпАП за фактом порушення ст. ст. 7-9, 26 ЗУ «Про природно-заповідний фонд».
У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення в графі, де зазначаються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її зауваження до змісту протоколу чи мотиви відмови від його підписання, відповідач написав «згідний».
Своїми діями внаслідок здійснення вилову риби відповідач наніс державі збитків у розмірі 14776 грн.
Розрахунок шкоди здійснено відповідно до такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».
15 травня 2022 року ОСОБА_1 надіслано претензію для добровільного відшкодування завданих битків, однак відповідач на неї не відреагував, а тому виникла необхідність стягнення вказаної суми у судовому порядку.
Позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заподіяні державі збитки незаконним виловом водних живих біоресурсів на суму 14776 грн і перерахувати їх на розрахунковий рахунок ГУК у Черк.обл./тг с. Іркліїв/24063100, код ЄДРПОУ 37930566 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності», символ звітності 331 в установі банку – Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутнє судове рішення за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, де б було встановлено винуватість відповідача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП.
Суд дійшов висновку, що сам лише протокол про адміністративне правопорушення не може бути розцінений достатнім доказом, навіть за умови, що відповідач підписав протокол про адміністративне правопорушення без зауважень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна екологічна інспекція Центрального округу оскаржила його в апеляційному порядку та просить скасувати заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.01.2026 про відмову в стягненні шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що за відсутності судового рішення за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, де б було встановлено винуватість відповідача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП відсутні підстави для відшкодування завданих збитків навколишньому природному середовищу. 
Скаржник вважає, що у діях відповідача наявні всі елементи правопорушення, що є підставою для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, а саме: - протиправна поведінка, яка полягає у незаконному вилові водних живих біоресурсів - вина, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, а також наявна сама шкода, яка обрахована відповідно такс, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням про природно-заповідний фонд», та причинний зв`язок, що виражений у заподіянні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.
Зазначає, що відшкодувати шкоду завдану довкіллю можна і без постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки законодавством передбачено різні види відповідальності серед, яких безпосередньо і є цивільна відповідальність.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності лише підтверджує факт, проте не є єдиною підставою для відшкодування шкоди.
Зауважує, що в протоколі від 23.01.2022 року № 02336 про адміністративне правопорушення зазначено, що свіжо виловлена риба та мисинові сітки вилучені працівниками поліції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Згідно з копією протоколу про адміністративне правопорушення від 23 січня 2022 року № 02336, ОСОБА_1 23 січня 2022 року о 16:00 порушив правила використання та охорони об`єктів природно-заповідного фонду, а саме на Сулинському ландшафтному заказнику в адміністративних межах с. Кліщинці здійснював незаконний лов риби мисиновими сітками та виловив рибу лящ - 46 штук, карась - 31 штука, що є порушенням ст. ст. 7-9, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд». Такі дії відповідача кваліфіковано за ст. 91 КУпАП. У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення в графі, де зазначаються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її зауваження до змісту протоколу чи мотиви відмови від його підписання, написано «згідний» і міститься підпис. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в приміщенні Чорнобаївського районного суду (а.с. 15-16).
Відповідно до копії розрахунку розміру відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, внаслідок незаконного добування водних біоресурсів 23 січня 2022 року в акваторії Кременчуцького водосховища, на території Сулинського ландшафтного заказника. Загальна сума компенсації за рибу виду лящ у кількості 46 штук становить 13846 грн (46 штук х 301,00 грн), за рибу виду карась у кількості 31 штука – 930 грн (31 штука х 30,00 грн), а всього 14776 грн (13846,00 грн + 930 грн) (а.с. 16).
З листа від 15 травня 2025 року № 03.5-08/2827 вбачається, що Державна екологічна інспекція Центрального округу пропонували ОСОБА_1 добровільно відшкодувати завдані збитки та попереджали, що у випадку не відшкодування у добровільному порядку збитків заподіяних державі, Держекоінспекцією буде вжито заходів для примусового стягнення (а.с. 17). 
Вказаний лист отриманий ОСОБА_1 , про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються, зокрема, ЗУ «Про тваринний світ», ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» та ЗУ «Про природно-заповідний фонд».
Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Частиною 2 ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд» визначено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про природно-заповідний фонд» збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом: встановлення заповідного режиму; організації систематичних спостережень за станом заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення комплексних досліджень з метою розробки наукових основ їх збереження та ефективного використання; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля; запровадження економічних важелів стимулювання їх охорони; здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення широкого міжнародного співробітництва у цій сфері; проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд» заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.
У ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про природно-заповідний фонд» зазначено, що на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.
За приписами ст. 3 ЗУ «Про тваринний світ», об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону України, є у тому числі, риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку, які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про тваринний світ», громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.
У ст. 1 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» зазначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.
Відповідно до вимог ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Розмір шкоди, заподіяної незаконним виловом риби обчислюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2023 року № 1042 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів».
Згідно з пп. 5 п. 2 роз. III Правил любительського рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19 вересня 2022 року № 700 (далі Правила) одним із обов`язків рибалок є відшкодовувати шкоду, заподіяну водним біоресурсам внаслідок порушення цих Правил, у порядку та розмірах, визначених законодавством.
Шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодування за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності (ст. 20 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»).
Згідно з ч. 4 ст. 68 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що для відшкодування збитків за незаконне вилучення (добування) об`єктів тваринного світу не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба у середовище свого перебування, чи ні (див. постанову Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі № 541/307/17).
У відповідності до приписів ст.40 КУпАП відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування ст. 22 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ст. 69 ЗУ «Про охорону навколишнього середовища»). 
З матеріалів справи вбачається, що в підтвердження вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення надано протокол про адміністративне правопорушення від 23 січня 2022 року № 02336, де зазначено, що ОСОБА_1 23 січня 2022 року о 16:00 порушив правила використання та охорони об`єктів природно-заповідного фонду, а саме на Сулинському ландшафтному заказнику в адміністративних межах с. Кліщинці здійснював незаконний лов риби мисиновими сітками та виловив рибу лящ - 46 штук, карась - 31 штука, що є порушенням ст.ст. 7-9, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд». Такі дії відповідача кваліфіковано за ст. 91 КУпАП. У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення в графі, де зазначаються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її зауваження до змісту протоколу чи мотиви відмови від його підписання, написано «згідний» і міститься підпис. Водночас у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в приміщенні Чорнобаївського районного суду. 
Слід зазначити, що відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З викладеного вбачається, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не встановлення підстав для відшкодування майнової шкоди особи за вчинене правопорушення.
Натомість, як вірно встановив суд першої інстанції, звертаючись в суд з даним позовом у жовтні 2025 року Державна екологічна інспекція Центрального округу не надала судового рішення за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 23 січня 2022 року, де б було встановлено винуватість відповідача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП.
Позивачем також не надано будь-яких доказів того, що Державна екологічна інспекція Центрального округу взагалі зверталась до суду, з метою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про відсутність доказів винуватості відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, що стало підставою для відмови в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 76-78, 81, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу залишити без задоволення.
Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу до ОСОБА_1 про стягнення заподіяних збитків залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 05 червня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко 

О. М. Новіков