ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2026 р. Справа№ 910/9949/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Горбасенка П.В. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 30.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні
матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Гарантований покупець»
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 (повний текст складено 05.05.2026)
у справі № 910/9949/24 (суддя Котков О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон»
до Державного підприємства «Гарантований покупець», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Гарантований покупець»
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» (далі - позивач, ТОВ «Компанія Мелтон») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - відповідач, ДП «Гарантований покупець») про стягнення заборгованості у розмірі 912 098,44 грн., з них: основного боргу - 882 504,15 грн., інфляційних втрат - 23 803,77 грн. та 3% річних - 5 790,52 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати отриманої на підставі Договору № 2160/01/20 від 14.12.2020 електричної енергії, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 882 504,15 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 23 803,77 грн. та 3% річних у розмірі 5 790,52 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2025:
- закрито провадження у справі № 910/9949/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» до Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 587 672,43 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору;
- позов задоволено частково;
- стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» грошові кошти: основного боргу - 196 469,15 грн., інфляційних втрат - 23 101,50 грн., 3% річних - 5 633,07 грн. та судовий збір - 12 193,15 грн.;
- в іншій частині позову відмовлено;
- повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 410,33 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд встановив, що у спірних правовідносинах предмет спору в частині заборгованості за електричну енергію в розмірі 98 362,57 грн. станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, вже був відсутній. Суд також встановив, що ДП «Гарантований покупець» під час розгляду даної справи частково погасило розмір основної заборгованості на суму 587 672,43 грн. Враховуючи надання відповідачем доказів часткової оплати заборгованості на загальну суму 587 672,43 грн., суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2026:
- прийнято відмову від позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» в частині стягнення 3 967,65 грн. основного боргу, 23 101,50 грн. інфляційних втрат та 5 633,07 грн. 3% річних;
- закрито провадження у справі № 910/9949/24 в частині позовних вимог про стягнення 3 967,65 грн. основного боргу, 23 101,50 грн. інфляційних втрат та 5 633,07 грн. 3% річних;
- визнано нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/9949/24 в частині стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» 3 967,65 грн. основного боргу, 23 101,50 грн. інфляційних втрат та 5 633,07 грн. 3% річних;
- апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» залишено без задоволення;
- рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/9949/24 в частині задоволених позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 192 501,50 грн. - залишено без змін;
- викладено п. 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/9949/24 у наступній редакції:
«Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (ідентифікаційний код 43068454, адреса: 01032, м. Київ, вул. симона Петлюри, 27) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» (ідентифікаційний код 36356933, адреса: 03035, м. Київ, вул. Скоропадського Павла Гетьмана, 63, оф. 1/7) грошові кошти: основного боргу - 192 501 (сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот одна) грн. 50 коп. та судовий збір - 12 193 (дванадцять тисяч сто дев`яносто три) грн. 15 коп.»;
- витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладено на Державне підприємство «Гарантований покупець».
До Господарського суду міста Києва від ТОВ «Компанія Мелтон» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у якій заявник просить стягнути з ДП «Гарантований покупець» витрати на правничу допомогу в сумі 131 471,39 грн.
ДП «Гарантований покупець» подало заперечення на заяву ТОВ «Компанія Мелтон», в якому зазначило, що: 
- в порушення приписів ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач при зверненні з позовом письмово не повідомив суд про причин, з яких документи на підтвердження понесених судових витрат не могли бути подані у визначений Кодексом строк, а також не просив встановити додатковий строк на їх подачу;
- у заяві про ухвалення додаткового рішення не обґрунтовується поважність причин не подання вказаних доказів у строк встановлений ГПК України. Оскільки вказані документи не подані у встановлений законом строк і заявник не зазначив причин неможливості їх своєчасної подачі, ці докази згідно з приписами частини 8 статті 80 ГПК України не мали б прийматися судом до розгляду;
- в даній справі необґрунтовано та безпідставно позивачем не були подані наявні у нього Договір про надання правничої допомоги разом із позовною заявою;
- зазначений документ був поданих (доданий) до відповіді на відзив, а не доданий до позовної заяви, не зважаючи на те, що на момент звернення до суду із позовом зазначений Договір вже був у наявності у позивача;
- розмір витрат на оплату послуг адвоката позивача не є співмірним зі складністю справи, обсягом наданої правової допомоги, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (наданих послуг).
Відтак, у задоволенні вказаної заяви відповідач просив відмовити, а якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення заяви позивача, просив зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу до 1 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 у справі № 910/9949/24:
- заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково;
- стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.;
- в іншій частині заяви - відмовлено.
Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції, зазначивши, що на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «Компанія Мелтон» надало копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Компанія Мелтон» адвокатом Івановим А.О. серії АІ № 1671548, виданого АО «Моріс Груп»; детального опису наданих послуг; копії довідки на підтвердження посади та часу роботи; акту приймання-передачі правової допомоги № 25 від 14.02.2025, за яким виконавцем було надано правничу допомогу на суму 136 217,20 грн., визнав їх достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Водночас, суд першої інстанції, врахувавши критерії визначення розміру витрат на правову допомогу, зокрема: 
- ціну позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 
- розгляд справи у загальному позовному провадженні; 
- категорію справи, у якій предметом розгляду є спір незначної складності, що відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку з неналежним виконанням договорів і регулюються нормами Цивільного кодексу України та вузького спеціалізованого законодавства; 
- спірні правовідносини не передбачають необхідності дослідження і застосування великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, оскільки за своїм змістом справа є звичайним розрахунковим спором; 
- наявність аналогічних спорів у господарських судах, які переглядалися в касаційному порядку Верховним Судом, а тому відповідна судова практика, в якій сформульовано підходи до застосування норм матеріального права в цій категорії спорів, є сталою; 
- кількість наданих суду пояснень та доказів представником позивача з урахуванням сформованої практики Верховного Суду у цій категорії спорів; 
- обсяг виконаної адвокатом роботи під час підготовки позову та наданих ним заяв по суті позову; 
- формування та викладення адвокатом позиції на кожен довід ДП «Гарантований покупець»; 
- кількість судових засідань та присутність у кожному з них адвоката ТОВ «Компанія Мелтон», 
дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу з 131 471,39 грн. до 10 000,00 грн., з огляду на що частково задовольнив Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» про ухвалення додаткового рішення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, 25.05.2026 Акціонерне товариство «Гарантований покупець» через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулось з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, у якій просить:
- залучити до участі у справі № 910/9949/24 Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (01032, Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код юридичної особи: 43068454) в якості відповідача, як правонаступника Державного підприємства «Гарантований покупець»;
- прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі № 910/9949/24 в задоволеній частині та ухвалити постанову, якою відмовити повністю ТОВ «Компанія Мелтон» у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж доводи, що й в суді першої інстанції, додатково зауваживши, що:
- ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, місцевий господарський суд не врахував приписи положень ч. 4 ст. 129 ГПК України, у відповідності до яких інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;
- суд зменшив розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку із їх очевидним завищенням до 10 000, 00 грн. Поряд з цим, розмір первісно заявлених вимог складав - 912 098,44 грн. Розмір задоволеної частини позовних вимог за результатами розгляду позовної заяви складає 225 203,72 грн. або 24,7% від заявленої суми. З огляду на зазначене, визначивши суму витрат на правничу допомогу, яка за висновком суду була обґрунтованою, місцевий господарський суд з урахуванням положень ч. 4 ст. 129 ГПК України мав би присудити до стягнення 2 470,00 грн., що було б пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 справа № 910/9949/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026:
- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі № 910/9949/24;
- клопотання Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про залучення (заміну) учасника справи правонаступником задоволено;
- замінено відповідача у справі № 910/9949/24 - Державне підприємство «Гарантований покупець» (ідентифікаційний код 43068454) на його правонаступника - Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (01032, Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код 43068454);
- розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи;
- справу № 910/9949/24 призначено до розгляду на 30.06.2026 о 10 год. 20 хв.;
- витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9949/24.
04.06.2026 матеріли цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
11.06.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:
- під час підготовки позовної заяви всі документів по суті справи, заяв з процесуальних питань та на всіх стадіях судового розгляду, інтереси позивача представляв старший адвокат Андрій Іванов. До судових дебатів позивачем було заявлено про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог та повідомлено причини, з яких всі докази на підтвердження судових витрат не можуть буди подані раніше;
- в позові позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу під час супроводу справи у суді першої інстанції - 180 000,00 грн.;
- 18.02.2025 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, зазначена заява та додані до неї докази були подані відповідачем у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України;
- Договір про надання правничої допомоги № 012/24-МҐ від 30.01.2024 передбачає погодинні тарифні ставки послуг адвоката. За такого способу оплати остаточний розмір витрат об`єктивно не може бути визначений заздалегідь, оскільки він залежить від фактично витраченого адвокатом часу на всіх стадіях провадження - кількість судових засідань, обсяг процесуальних документів, тривалість розгляду справи на момент подання позову є невідомими. Відповідно, докази, що підтверджують остаточний розмір витрат, за своєю правовою природою можуть бути складені та підписані лише після фактичного надання послуг, а не до їх надання;
- відповідач, посилаючись на положення ч. 4 ст. 129 ГПК України, зводить розподіл судових витрат виключно до арифметичного співвідношення задоволених позовних вимог до їх загального розміру. Разом з тим, зазначений підхід суперечить статті 129 ГПК України;
- частина 4 статті 129 ГПК України встановлює лише загальне правило розподілу судових витрат, яке підлягає застосуванню у сукупності з критеріями, визначеними ч. 5 ст. 129 ГПК України. Зазначені критерії є самостійними підставами для визначення остаточного розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, і не можуть бути проігноровані судом на користь виключно арифметичного підрахунку;
- відповідач у своїй скарзі жодним чином не спростовує того, що понесені позивачем витрати є реальними, обґрунтованими та безпосередньо пов`язаними з розглядом справи, не доводить їх неспівмірності зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а також не наводить жодних доводів щодо поведінки позивача під час розгляду справи, яка б давала підстави для зменшення розміру відшкодування;
- відповідач при обчисленні відсотка задоволених вимог безпідставно виключає до загального розміру позовних вимог суму основного боргу в розмірі 587 672,43 грн., провадження щодо якої було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору. Закриття провадження та відмова у задоволенні позову є різними за своєю правовою природою процесуальними наслідками. Провадження у відповідній частині було закрито внаслідок погашення відповідачем заборгованості після пред`явлення позову, що свідчить про те, що звернення позивача до суду було вимушеним;
- суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, врахував усі обставини справи та суттєво зменшив заявлений розмір витрат на правничу допомогу - із 131 471,39 грн. до 10 000,00 грн., тобто більш ніж у тринадцять разів. Таким чином, суд першої інстанції фактично вже застосував критерії, передбачені статтями 126 та 129 ГПК України, оцінивши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, значення спору для сторін, а також принципи розумності та співмірності. 
- відповідач у своїй апеляційній скарзі не навів жодних нових обставин, які б свідчили про помилковість такої оцінки або про те, що визначена судом сума у 10 000,00 грн. є неспівмірною.

Станом на 30.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Позивач представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення заборгованості у розмірі 912 098,44 грн., з них: основного боргу - 882 504,15 грн., інфляційних втрат - 23 803,77 грн. та 3% річних - 5 790,52 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2025:
- закрито провадження у справі № 910/9949/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» до Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 587 672,43 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору;
- позов задоволено частково;
- стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» грошові кошти: основного боргу - 196 469,15 грн., інфляційних втрат - 23 101,50 грн., 3% річних - 5 633,07 грн. та судовий збір - 12 193,15 грн.;
- в іншій частині позову відмовлено;
- повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 410,33 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2026:
- прийнято відмову від позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» в частині стягнення 3 967,65 грн. основного боргу, 23 101,50 грн. інфляційних втрат та 5 633,07 грн. 3% річних;
- закрито провадження у справі № 910/9949/24 в частині позовних вимог про стягнення 3 967,65 грн. основного боргу, 23 101,50 грн. інфляційних втрат та 5 633,07 грн. 3% річних;
- визнано нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/9949/24 в частині стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» 3 967,65 грн. основного боргу, 23 101,50 грн. інфляційних втрат та 5 633,07 грн. 3% річних;
- апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» залишено без задоволення;
- рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/9949/24 в частині задоволених позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 192 501,50 грн. - залишено без змін;
- викладено п. 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/9949/24 у наступній редакції:
«Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (ідентифікаційний код 43068454, адреса: 01032, м. Київ, вул. симона Петлюри, 27) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» (ідентифікаційний код 36356933, адреса: 03035, м. Київ, вул. Скоропадського Павла Гетьмана, 63, оф. 1/7) грошові кошти: основного боргу - 192 501 (сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот одна) грн. 50 коп. та судовий збір - 12 193 (дванадцять тисяч сто дев`яносто три) грн. 15 коп.»;
- витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладено на Державне підприємство «Гарантований покупець».
До Господарського суду міста Києва від ТОВ «Компанія Мелтон» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у якій заявник просить стягнути з ДП «Гарантований покупець» витрати на правничу допомогу в сумі 131 471,39 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 у справі № 910/9949/24:
- заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково;
- стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.;
- в іншій частині заяви - відмовлено.
Стаття 221 ГПК України встановлює, що:
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 244 ГПК України).
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, за змістом положень ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З матеріалів справи слідує, що:
- в позові позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу під час супроводу справи у суді першої інстанції - 180 000,00 грн., до позовної заяви долучено копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Компанія Мелтон» адвокатом Івановим А.О. серії АІ № 1671548, виданого АО «Моріс Груп» від 02.08.2024;
- 18.02.2025 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої було додано докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, а саме: протокол наданих послуг; акт приймання-передачі правової допомоги № 25 від 14.02.2025, за яким виконавцем було надано правничу допомогу на суму 136 217,20 грн.;
- заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/9949/24, до якої додані докази понесення витрат, надійшла до суду 18.02.2025, тобто у п`ятиденний строк після прийняття судом першої інстанції рішення у справі.
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем, як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу до матеріалів справи позивачем долучено копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Компанія Мелтон» адвокатом Івановим А.О. серії АІ № 1671548, виданого АО «Моріс Груп» від 02.08.2024 (том 1, а.с.109); свідоцтва на право на зайняття адвокатської діяльністю серії КС № 6356/10 від 15.02.20218 (том 1, а.с.110); Договору про надання правничої допомоги № 012/24-МҐ від 30.01.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Моріс Груп» та ТОВ «Компанія Мелтон» з додатками (том 2, а.с.87-93), протокол наданих послуг за період 01.08.2024-14.02.2025 (том 2, а.с.210); довідки на підтвердження посади та часу роботи № 023/25 від 18.02.2025 (том 2, а.с.211); акту приймання-передачі правової допомоги № 25 від 14.02.2025, за яким виконавцем було надано правничу допомогу на суму 136 217,20 грн. (том 2, а.с.212).
Наданими позивачем документами підтверджено наступне.
Під час розгляду справи № 910/9949/24 інтереси позивача представляв адвокат Іванов Андрій Олександрович на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Компанія Мелтон» серії АІ № 1671548 від 02.08.2024.
Колегією суддів встановлено, що Іванов Андрій Олександрович є адвокатом та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6356/10 від 15.02.20218.
30.01.2024 між Адвокатським бюро «Моріс Груп», яке представляє Савчук Андрій Володимирович та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» в особі директора Юшкевич Христини Василівни укладено Договір № 012/24-МҐ про надання правничої допомоги (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору сторони домовилися, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу щодо захисту клієнта, представництва його інтересів у судових органах та у справах досудового врегулювання спорів або надання консультацій щодо захисту та представництва клієнта, а клієнт зобов`язується належним чином прийняти її та оплатити.
Відповідно до п. 2.1 Договору обсяг правничої допомоги, яку замовляє клієнт, погоджується сторонами шляхом підписання замовлення.
Відповідно до п. 4.2 Договору вартість правничої допомоги визначається сторонами у відповідних замовленнях на надання правничої допомоги.

Відповідно до замовлення на надання правничої допомоги № 1 від 30.01.2024 Адвокатське об`єднання «Моріс Груп» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» погодили наступне замовлення:
- зміст правничої допомоги, що надається: представництво інтересів клієнта у судах, органах примусового виконання рішень та у інших органах, установах та організаціях у спорах щодо стягнення на користь клієнта заборгованості ДП «Гарантований Покупець» згідно Договору 2160/01/20 від 14.12.2020, укладеним між клієнтом та ДП «Гарантований покупець» з метою виконання цього замовлення, клієнт доручає Адвокатському об`єднанню представляти інтереси клієнта з усіма правами, наданими клієнту, та без обмежень у повноваженнях, зокрема: отримувати, підписувати та подавати пояснення, відзиви, заперечення, заяви, скарги, клопотання, позовні заяви, апеляційні скарги, касаційні скарги, сплачувати судовий збір, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають в ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, засвідчувати своїм підписом копії документів та довіреностей, підписувати документи, звертатись із заявами про видачу виконавчих документів (п. 1);
- вартість послуг визначається відповідно до п. 4.2.1 Договору про надання правничої долами № 012/24-МҐ від 30.01.2024 року, а саме на підставі кількості часу, витраченого працівники Адвокатського об`єднання та/або залученими Адвокатським об`єднанням адвокатами та/або консультантами на надання правничої допомоги і розміру погодинної тарифної ставки відповідного працівника та/або залученого Адвокатським об`єднанням адвоката та/або консультанта на надання правничої допомоги, зазначеної в Додатку «Погодинні тарифні ставки працівників Адвокатського об`єднання» до Договору про надання правничої допомоги № 012/24-МҐ від 3 0.01.2024 року та ПДВ 20% (п. 2.1);
- оплата за правничу допомогу здійснюється у національній валюті України ~ гривні, виключно у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунку на оплату (п. 2.2).
З протоколу наданих послуг за період з 01.08.2024 по 14.02.2025 вбачається, що позивачу було надано наступні послуги:
- підготовка та подання процесуальних документів - 8,5 годин, з них: позовної заяви - 2 год., відповіді на відзив - 2,5 год., письмових пояснень у справі - 3,5 год., заяви про зменшення позовних вимог - 0,5 год.;
- підготовка до участі у судових засіданнях - 2,75 год.;
- участь у підготовчих та судових засіданнях Господарського суду міста Києва - 11,7 год.
Акт наданих послуг № 25 від 14.02.2025 між Адвокатським об`єднанням ««Моріс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» на суму 113 514,33 грн. містить опис обсягу наданих послуг, а саме: супровід судової справи № 910/9949/24 щодо стягнення на користь клієнта заборгованості з ДП «Гарантований покупець» згідно Договору № 2160/01/20 від 14.12.2020 у Господарському суді міста Києва (підготовка та подання процесуальних документів, підготовка до участі та участь у підготовчих та судових засіданнях).
Вказаний акт підписано сторонами без претензій та зауважень.
Доказів оплати наданих послуг матеріали справи не містять, проте колегія суддів зауважує на тому, що не є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу Адвокатським об`єднанням «Моріс Груп» послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України, згідно з яким у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 3 ст. 237ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Слід зауважити на тому, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Частинам 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
У поданих в суді першої інстанції запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення відповідач вказав, що у заяві про ухвалення додаткового рішення не обґрунтовується поважність причин не подання доказів на понесення витрат на правничу допомогу у строк, встановлений ГПК України, в даній справі необґрунтовано та безпідставно позивачем не були подані наявні у нього Договір про надання правничої допомоги разом із позовною заявою.
Колегія суддів відхиляє вказані посилання з огляду на таке.
Так, із матеріалів справи вбачається, що:
- в позові позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу під час супроводу справи у суді першої інстанції - 180 000,00 грн. (том 1, а.с.6), до позовної заяви долучено копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Компанія Мелтон» адвокатом Івановим А.О. серії АІ № 1671548, виданого АО «Моріс Груп» від 02.08.2024 (том 1, а.с.109);
- Договір про надання правничої допомоги № 012/24-МҐ від 30.01.2024 разом з додатками (зокрема, погодинними тарифними ставками працівників Адвокатського об`єднання та замовленням на надання правничої допомоги № від 30.01.2024) було долучено до матеріалами справи 23.09.2024 разом з відповіддю на відзив (том 2, а.с.87-93);
- 18.02.2025 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої було додано докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, а саме: протокол наданих послуг (том 2, а.с.210); акт приймання-передачі правової допомоги № 25 від 14.02.2025, за яким виконавцем було надано правничу допомогу на суму 136 217,20 грн. (том 2, а.с.212);
- заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелтон» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/9949/24, до якої додані докази понесення витрат, надійшла до суду 18.02.2025, тобто у п`ятиденний строк після прийняття судом першої інстанції рішення у справі.
Відтак, колегія суддів констатує, що позивачем було дотримано вимоги ч. 1 ст. 124 ГПК України, враховуючи, що у позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу у розмірі 180 000,00 грн. та повідомлено, що докази витрат будуть подані у термін, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України позивачем подано докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, зокрема, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Компанія Мелтон» адвокатом Івановим А.О. серії АІ № 1671548, виданого АО «Моріс Груп» від 02.08.2024 та копію Договору про надання правничої допомоги № 012/24-МҐ від 30.01.2024. 
Колегія суддів зазначає, що нормами ГПК України не передбачено обов`язку для сторони подати всі наявні у неї документи на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу разом з першою заявою по суті спору, а ч. 8 ст. 129 ГПК містить вказівку на кінцевий строк подачі вказаних доказів, зокрема: «до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву». 
Відтак, в даному випадку, позивачем було подано всі наявні у нього на момент ухвалення судового рішення докази на понесення витрат на правничу допомогу. 
Надалі, позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення разом із іншими доказами на понесення витрат на правничу допомогу у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Колегія суддів зауважує, що Договір про надання правничої допомоги № 012/24-МҐ від 30.01.2024 передбачає погодинні тарифні ставки послуг адвоката. За такого способу оплати остаточний розмір витрат об`єктивно не може бути визначений заздалегідь, оскільки він залежить від фактично витраченого адвокатом часу. Відповідно, докази, що підтверджують остаточний розмір витрат, за своєю правовою природою можуть бути складені та підписані лише після фактичного надання послуг. Відтак, враховуючи, що Акт наданих послуг № 25 було підписано 14.02.2025, а рішення у справі № 910/9949/24 було ухвалено Господарським судом міста Києва 13.02.2025, позивач не мав можливості подати вказаний доказ до моменту ухвалення рішення у справі.
В контексті викладеного колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15.12.2025 у справі № 910/1840/25, зокрема:
«Відповідачем виконано вимоги процесуального закону та у відзиві на касаційну скаргу, який для нього є першою заявою у суді касаційної інстанції по суті справи, зазначено про намір понести судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді касаційної інстанції орієнтовно у сумі 15 000 гривень. Зазначено, що докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи в суді касаційної інстанції та розрахунок суми фактичних витрат буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Отже, стороною відповідача була виконана вимога законодавства щодо подання відповідної заяви про намір понести судові витрати у встановленому процесуальним законом порядку та строки. Докази на підтвердження понесених витрат подані відповідачем в межах строків встановлених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Такі дії відповідача є обґрунтованими, зважаючи, що за договором про надання правничої допомоги сторонами визначена погодинна оплата послуг адвоката. Враховуючи, що адвокат відповідача Радченко О.П. брав участь у судовому засіданні Верховного Суду 27.11.2025, що підтверджується протоколом судового засідання та постановою Верховного Суду від 27.11.2025, підписання між сторонами акта приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги, у якому зафіксовано час та вартість послуги за участь адвоката у судовому засіданні, могло відбутися лише після завершення судового засідання.
Наведені позивачем у запереченнях до заяви про ухвалення додаткового рішення постанови Верховного Суду не можуть бути підставою для відмови відповідачеві у вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки встановлені у них фактичні обставини надання стороною доказів на підтвердження понесення витрат є різними.»
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач вчасно надав докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, і вони є достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України, згідно з яким у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Колегія суддів зазначає, що в суді першої інстанції відповідачем було подано заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення.
Колегія суддів зауважує про те, що саме відповідач повинен довести невідповідність заявленої позивачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу в суді першої інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи.
Проте, колегія суддів вказує на наступне.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
Як було зазначено, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/1929/19 від 09.06.2022
Як було зазначено вище, суд першої інстанції, врахувавши всі обставини справи, оцінивши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, значення спору для сторін, а також принципи розумності та співмірності, зменшив заявлений розмір витрат на правничу допомогу з 131 471,39 грн. до 10 000,00 грн.
Щодо твердження відповідача про те, що суд першої інстанції з урахуванням положень ч. 4 ст. 129 ГПК України мав би присудити до стягнення 2 470,00 грн., що було б пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів зазначає, що відповідач при обчисленні відсотка задоволених вимог, виходячи з розміру яких має обчислюватись розмір судових витрат, безпідставно не включає до загального розміру позовних вимог суму основного боргу в розмірі 587 672,43 грн., провадження щодо якої було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки провадження у відповідній частині було закрито внаслідок погашення відповідачем заборгованості вже після пред`явлення позову, що свідчить про те, що звернення позивача до суду було правомірним.
Колегія суддів зазначає про те, що саме відповідач повинен довести невідповідність заявленої позивачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте відповідачем фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає невідповідність визначеної судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. у цій справі вимогам чинного законодавства та обставинам справи.
Водночас, матеріалами справи підтверджується представництво Адвокатським об`єднанням «Моріс Груп» інтересів позивача в суді першої інстанції, в той час, як відповідач у запереченнях у суді першої інстанції просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 грн. 00 коп., що явно не відповідає середньому розміру цін на ринку та, відповідно, не відповідає принципу господарського судочинства, передбаченому у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а саме відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Надані позивачем докази є достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі на зазначені ним суми, однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, з урахуванням того, що:
- у даній справі предметом розгляду є спір незначної складності, що відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку з неналежним виконанням договорів і регулюються нормами Цивільного кодексу України та вузького спеціалізованого законодавства; 
- спірні правовідносини не передбачають необхідності дослідження і застосування великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, оскільки за своїм змістом справа є звичайним розрахунковим спором; 
- наявність аналогічних спорів у господарських судах, які переглядалися в касаційному порядку Верховним Судом, а тому відповідна судова практика, в якій сформульовано підходи до застосування норм матеріального права в цій категорії спорів, є сталою;
- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони;
- предмет спору у даній справі та зміст позовних вимог не охоплюють значну кількість обставин та фактів, які підлягають ретельному дослідженню, не потребують детального вивчення судової практики;
- заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності та пропорційності, а також у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є завищеним,
колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до вимог ст.129 ГПК України підлягають частковому задоволенню в сумі 10 000,00 грн., з огляду на що додаткове рішення суду першої інстанції в цій справі залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі № 910/9949/24, отже, підстав для їх скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вищевикладене, вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Гарантований покупець» задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі № 910/9949/24 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі № 910/9949/24 залишити без змін.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 01.07.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

П.В. Горбасенко