СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21771/25
пр. № 2/759/2471/26
21 травня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Твердохліб Ю.О.,
за участю секретаря судових засідань Жиглій Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 спадкоємцем якого був її батько ОСОБА_3 , який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав.
Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний дядько - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановим І.Р. від 20 листопада 2001 року, за яким заповів належне йому майно її батькові ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина дядька ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого брата ОСОБА_2 шляхом подання через свого законного представника відповідної заяви до нотаріуса, але не оформив своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме квартиру номер АДРЕСА_2 , та автомобіль марки «Хюндай». Вона разом з матір`ю прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 шляхом подання заяви до нотаріуса, крім квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
23 червня 2025 року, позивач через свого законного представника звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , спадкоємцем якого був її батько ОСОБА_3 , який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав, але оформити її належним чином не змогла, оскільки нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій.
Посилаючись на ст. ст. 1233, 1236, 1247, 1269, 1270 ЦК України, вважає, що має право на успадкування майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , спадкоємцем якого був її батько ОСОБА_3 , який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав.
Процесуальні дії
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2025 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду міста Києва Твердохліб Ю.О. та справу передано судді.
Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Вишгородської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 32-33).
06 січня 2026 року до суду від Київської міської ради надійшли письмові пояснення, у яких рада зазначає, що враховуючи ст. ст. 392, 1218, 1220 ЦК України, зважаючи на докази в матеріалах справи просять суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглянути справу за відсутності представника КМР (а. с. 44-46).
07 травня 2026 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на момент смерті були людьми пенсійного віку. ОСОБА_1 , яка є рідною племінницею ОСОБА_2 , за його життя та за життя його дружини, протягом тривалого періоду часу допомагала їм матеріально, оскільки у них були проблеми зі здоров`ям, а саме оплачувала кошти за медичне лікування та медикаменти. Крім того купувала продукти харчування, сплачувала за комунальні послуги. Після смерті ОСОБА_2 позивач займалася його похованням та встановленням пам`ятника. Через чотири дні після смерті дядька померла його дружина ОСОБА_5 , похованням якої також займалася ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою. Посилаючись на ст. 1259 ЦК України, враховуючи, що ОСОБА_1 тривалий час опікувалась своїм рідним дядьком ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_5 , просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.141-142).
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07 травня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 58-59).
В судове засідання сторони не з`явились, про дату та час повідомлялись належним чином.
Представником позивача до суду подано заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов задовольнити повністю.
Відповідач Київська міська рада явку свого представника не забезпечили, в своїх поясненнях просять розглядати справу за відсутності їх представника.
З урахуванням частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_2 (а. с. 11).
Згідно заповіту, складеного 20.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановою І.Р. за №916, ОСОБА_2 заповідав своє майно рідному брату - ОСОБА_3 (а.с.109).
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5 (а.с.8).
Квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою КП КМР «Київське МБТІ» від 23.04.2025 року (а.с. 118).
21.04.2023 року ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом звернувся з заявою до Вишгородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата - ОСОБА_2 . За його заявою Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №583/2023 (а.с. 100 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_3 (а.с.10).
01.06.2023 року ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги, звернулася з заявою до приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Осташової О.О. про прийняття спадщини після смерті її батька. За її заявою Вишгородською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №133/2023.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 (а.с.9).
21.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Вишгородської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Постановою від 21.07.2025 року державний нотаріус Вишгородської державної нотаріальної контори Шило О.С. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (а.с.125-126).
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно з ч.ч. 2,4 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.05.1950 р., ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., набрала чинності для України 11.09.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Правом власності є право особи на річ (майно) яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України).
За приписами ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно з п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Відповідно до п. 3 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.ст. 1217, 1220 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статею 1361 ЦК України регламентовано, що першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 та її мати - ОСОБА_6 були спадкоємцями першої черги за законом, спадкового майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Оскільки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час оформлення спадкових прав після ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем першої черги після батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», (далі - «Лист») право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).
Відповідно до положень, визначених у пункті 3.3. Листа, відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.
Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське МБТІ» від 23.04.2025 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.09.2002 року головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та зареєстрованого в бюро 19.09.2002 за реєстровим №649/30416. 
Згідно заповіту, складеного 20.11.2021 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановою І.Р. за № 916, ОСОБА_2 заповідав своє майно рідному брату - ОСОБА_3 .
Як убачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу ОСОБА_5 була дружиною ОСОБА_2 (а.с. 112).
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
За приписами ч. 1, ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20.
Право вимагати обов`язкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обов`язкової. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом.
Якщо спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обов`язковій або більша, то правила ст. 1241 ЦК України не застосовуються.
Згідно з положенням ч.3 ст.1241 ЦК України, будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Мова йде, зокрема, про заповідальний відказ та заповідальне покладення.
Спадкування обов`язкової частки є правом, а не обов`язком спадкоємця. У зв`язку з чим такі особи мають реалізувати своє право шляхом прийняття спадщини, та, відповідно, можуть відмовитися від нього.
Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування за правилом ст. 1224 ЦК України.
При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині беруться до уваги всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини.
На час розгляду справи встановлено, що спадкоємці першої черги після ОСОБА_2 відсутні.
Системне тлумачення положень ст. ст. 1258, 1259 ЦК України та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги.
За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Згідно ч.ч.1. 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого брата ОСОБА_2 , однак не встиг реалізувати своїх спадкових прав, отже в даному випадку має місце спадкова трансмісія.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно зі ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними, допустимими та достатніми є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі них можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є визнання права власності.
Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, приймаючи до уваги те, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту його права є визнання за ним у судовому порядку права власності на квартиру.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23).
Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, та керуючись статтями 7, 9, 11, 12, 13, 81, 133, 141, 209, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування (спадкова трансмісія) за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Інформація про учасників:
Позивач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Київська міська рада, код ЄДРПОУ 22883141, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36.
Повний текст рішення складений та підписаний 01.06.2026.

Суддя Твердохліб Ю.О.