ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р. Справа№ 910/621/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Гончарова С.А. 

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін)

матеріали апеляційної скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області 
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 (повний текст складено 15.04.2026)
та
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 (повний текст складено 22.04.2026)
у справі № 910/621/26 (суддя - Марченко О.В.)
за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Модуль - Експерт» 
про стягнення 14 673,35 грн.
ВСТАНОВИВ:
У січні 2026 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (далі - Служба/позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Модуль - Експерт» (далі - Товариство/відповідач) 14 673,35 грн. безпідставно отриманих коштів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що:
- 09.10.2023 Службою (замовник) і Товариством (виконавець) було укладено договір №621-23ТН про надання послуг зі здійснення технічного нагляду (далі - Договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснювати технічний нагляд за виконанням будівельних робіт на будівництві об`єкта: «Заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10» (далі - об`єкт);
- у період дії Договору відповідачем надавалися послуги технічного нагляду, за результатами яких складались акти приймання наданих послуг, що стали підставою для здійснення оплати;
- за результатами ревізії, проведеної Державною аудиторською службою України щодо окремих питань фінансово-господарської діяльності Служби за період з 01.01.2024 по 30.06.2025, встановлено, що при визначенні вартості послуг технічного нагляду: неправильно визначалась база розрахунку вартості послуг; до складу «вартості будівельних робіт» включались витрати, які не відносяться до будівельних робіт, а саме витрати з частин V-IX форми КБ-2в (адміністративні витрати, прибуток, ризики, інші витрати);
- база для визначення вартості послуг технічного нагляду була завищена, що призвело до переплати позивачем; за висновками Державної аудиторської служби України внаслідок неправомірного включення до бази розрахунку витрат, які не є будівельними роботами, відповідач безпідставно отримав кошти в сумі 14 673,35 грн.
У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на наступне: 
- відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обов`язок повернути майно виникає лише за умови його набуття або збереження без достатньої правової підстави; натомість у даній справі така правова підстава існувала та існує - Договір, який не є розірваним, не визнаний недійсним та належним чином виконувався;
- матеріалами справи підтверджується, що послуги з технічного нагляду надавалися відповідачем у межах Договору систематично, а їх результати приймалися позивачем шляхом підписання актів приймання наданих послуг без будь-яких зауважень щодо обсягу, вартості або методики розрахунку; після підписання відповідних актів Службою здійснювалася оплата вартості наданих послуг у повному обсязі, що свідчить про усвідомлене та добровільне виконання ним грошового зобов`язання; Верховний Суд неодноразово наголошував, що підписання актів приймання-передачі робіт (послуг) без застережень та їх оплата свідчать про належне виконання договору та виключають можливість подальшого оспорювання правової підстави таких платежів у порядку безпідставного збагачення; отже, на момент набуття відповідачем грошових коштів існувала безспірна правова підстава, що унеможливлює застосування статті 1212 ЦК України;
- як вбачається з наданого позивачем Договору, а саме з додатку №3 «План фінансування», сторони чітко визначили загальну вартість послуг у сумі 881 359,57 грн., яка була розрахована від повної кошторисної вартості об`єкта будівництва; підписуючи Договір та додатки до нього, Служба як професійний замовник погодила методику розрахунку та включення всіх складових вартості будівельно-монтажних робіт до бази нарахування винагороди за здійснення технічного нагляду; чинне законодавство та умови Договору не передбачають права замовника в односторонньому порядку змінювати базу нарахування після того, як послуги були надані, прийняті та оплачені;
- до моменту звернення до суду позивач жодного разу не заявляв Товариству претензій стосовно якості, обсягу, вартості чи методики нарахування вартості послуг з технічного нагляду; Служба не надсилала жодних претензій протягом усього строку дії Договору та в процесі прийняття послуг, а згадувана у позові вимога з`явилася лише як наслідок тиску з боку контролюючих органів;
- аналіз змісту позовної заяви свідчить про те, що позивач фактично зводить обґрунтування заявлених вимог до результатів здійснення державного фінансового контролю, посилаючись на матеріали перевірки, розрахунки та висновки, сформовані Державною аудиторською службою України, не наводячи при цьому самостійних та належних доказів порушення відповідачем умов Договору; водночас, такі висновки не можуть розглядатися як безумовна та самостійна правова підстава для виникнення у Товариства обов`язку з повернення коштів, отриманих на виконання Договору;
- зміст позовних вимог свідчить про намагання позивача перекласти на відповідача наслідки власних управлінських та бюджетних рішень, прийнятих у межах реалізації Договору, а також результати внутрішнього та зовнішнього фінансового контролю;
- подані Службою розрахунки та таблиці не підтверджують факту неправомірного отримання Товариством коштів, оскільки вони ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем та органом фінансового контролю методики визначення вартості послуг, яке не закріплене умовами Договору;
- Служба оспорює нарахування за чотирма актами приймання наданих послуг, оформленими у межах виконання Договору; детальний аналіз бази нарахування підтверджує, що відповідач діяв у межах погодженого Плану фінансування та вимог Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 №281 (далі - Настанова №281); як вбачається з наведених відповідачем у відзиві розрахунків, Товариство застосувало процентні ставки 1,5% та 1,45%, що повністю відповідає граничному ліміту, встановленому п. 5.8.13 Настанови №281, та погодженим умовам тендерної документації та додатку №3 до Договору; позивач стверджує про «безпідставне отримання» коштів на суму 14 673,35 грн., намагаючись ретроспективно змінити базу розрахунку послуг; проте Товариство наголошує, що на момент підписання зазначених актів та здійснення оплати сторони чітко означили вартість послуг на основі повної вартості будівельних робіт, прийнятих від підрядника; більше того, застосування ставки 1,45% за частиною актів (що нижче за дозволений ліміт) прямо свідчить про відсутність зловживань з боку відповідача; Служба не надала жодних доказів того, що вартість самих БМР (будівельно-монтажні роботи) за цими актами була зменшена чи визнана недійсною; відтак база для нарахування послуг з технічного нагляду є законною та підтвердженою первинними документами самого позивача, а позовні вимоги є необґрунтованими.
У відповіді на відзив позивач вказав таке:
- відповідач безпідставно стверджує, що існування Договору автоматично виключає застосування інституту безпідставного збагачення; правова позиція судової практики полягає у тому, що норми про безпідставне збагачення застосовуються у випадках, коли майно набуте хоча й у межах договірних відносин, однак без належної правової підстави або понад погоджені сторонами межі; судова практика послідовно виходить із того, що: якщо оплата здійснена на підставі помилкового або неправомірного розрахунку; якщо вартість послуг визначена із порушенням нормативних документів; якщо оплата проведена понад фактичну вартість послуг, то такі кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті; таким чином, предметом спору є не факт існування Договору, а правомірність визначення вартості послуг;
- акти приймання не можуть легалізувати порушення законодавства; підписання актів підтверджує факт надання послуг, але не свідчить про правомірність усіх складових ціни; правова позиція Верховного Суду зводиться до того, що первинні документи не можуть створювати правові наслідки у разі їх невідповідності законодавству або договору; замовник має право вимагати повернення надмірно сплачених коштів; сам факт прийняття робіт або послуг не позбавляє замовника права вимагати виправлення помилок розрахунку та повернення коштів, сплачених без належної правової підстави;
- відповідач безпідставно намагається знецінити результати перевірки Державної аудиторської служби України; позивач погоджується, що акт ревізії не має преюдиційної сили, однак: він є належним письмовим доказом; підтверджує факт фінансових порушень; містить детальні економічні розрахунки переплати; складений уповноваженим органом державного фінансового контролю; Товариство фактично не спростувало наведені в акті розрахунки жодним альтернативним економічним висновком;
- Служба не здійснює оспорювання застосованих процентних ставок нарахування 1,5% та 1,45%, які вказує відповідач у відзиві на позов, а предметом спору є саме включення до бази нарахування технічного нагляду складові вартості будівельних робіт, які відповідно до нормативних актів не повинні враховуватись; у зазначеній у відзиві таблиці Товариство вказує який процентний коефіцієнт застосований від акта виконаних робіт на оплату технічного нагляду, водночас не вказує які саме роботи були включені до бази нарахування технічного нагляду; враховуючи зазначене, доводи, вказані Товариством, не спростовують предмет спору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 у справі № 910/621/26 відмовлено у задоволенні позовних вимог Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Модуль - Експерт» про стягнення 14 673,35 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:
- матеріали даної справи не містять жодних доказів завищення витрат з оплати послуг технічного нагляду за договором від 09.10.2023 №621-23ТН на будівництві об`єкта: «Заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10» (зокрема, договору щодо капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10, актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), контрольних обмірів та обстежень фактичних обсягів виконаних робіт, експертних висновків тощо);
- єдиною підставою для стягнення 14 673,35 грн. є акт ревізії від 28.10.2025 №001700-21/60, проте зазначений акт не містить жодної інформації щодо можливого завищення Товариством вартості послуг з технічного нагляду за договором від 09.10.2023 №621-23ТН на будівництві об`єкта: «Заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10»;
- сам по собі акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно сплачених коштів, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами передачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Такий акт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 у справі № 910/621/26 стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Модуль - Експерт» 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
При розгляді поданої відповідачем заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції врахувавши обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а також обсяг наданих адвокатом Товариству послуг, дійшов висновку, що стягненню зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області підлягає 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: 
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 у справі № 910/621/26 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 у справі № 910/621/26 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Модуль - Експерт» про стягнення витрат на правничу допомогу.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення прийнято без повного з`ясування обставин справи, та з грубим порушенням норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і під час розгляду справи в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що завищення вартості послуг можливе виключно у випадку, якщо загальна сума наданих послуг перевищує договірну ціну;
- суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що відповідно до Настанови № 281 вартість послуг з технічного нагляду нараховується саме на вартість виконаних будівельних робіт, а не на загальну вартість робіт за договором підряду як здійснив відповідач;
- суд першої інстанції неправильно застосував принцип свободи договору, не врахувавши, що вартість робіт визначається відповідно до Настанови № 281, яка є обов`язковою для застосування при визначенні вартості будівництва, встановлює порядок формування вартості робіт та витрат на технічний нагляд;
Щодо додаткового рішення, апелянтом зазначено наступне:
- суд першої інстанції встановив, що справа є нескладною та типовою, витрачений час є надмірним, а частина послуг має загальний характер;
- відповідач не довів чому саме такий обсяг робіт був необхідний, чому без кожної із заявлених послуг було неможливо здійснити захист та чи були ці витрати об`єктивно неминучими;
- відповідач не надав належного детального опису робіт адвоката. Зокрема відповідач надав акти виконаних робіт, однак вони містять загальні формулювання, не містять конкретизації дій, та не дозволяють перевірити реальність часу та обсягу робіт. Наприклад «аналіз документів», «підготовка позиції», «консультації» - не містять переліку документів, конкретного результату, часу на кожну дію. Таким чином, такі акти не відповідають вимогам доказування у розумінні ст. 74 ГПК України.
До апеляційної скарги позивачем додані копії додатків № 36 та № 43 до Настанови № 281.
Колегія суддів зазначає, що вказані документи не можуть вважатися додатковими доказами в розумінні положень ГПК України. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 справа № 910/621/26 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., Спаських Н.М., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2026:
- апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 у справі № 910/621/26 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 у справі № 910/621/26 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України;
- надано Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 3 993,60 грн.; 
- попереджено Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню скаржнику.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 11.05.2026 подав заяву про усунення недоліків, в додатках до якої міститься платіжна інструкція № 291 від 01.05.2026 про сплату 3 993,60 грн., в призначенні платежу вказано: «Суд. збір за позовом Служби відновлення у Київ. області, на рішення Господар.суду м. Києва від 15.04.2026 у справі №910/621/26, Північний апеляційний господарський суд».
Згідно з ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Згідно з абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 в розмірі 3 028,00 грн.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 302 800 грн. 00 коп., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 у справі № 910/621/26 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 у справі № 910/621/26, ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/621/26, іншим учасникам справи роз`яснено право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення (обізнаності) ухвали про відкриття провадження у справі.
25.05.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
02.06.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:
- суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів порушення відповідачем умов Договору, а доводи апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди апелянта із порядком визначення вартості послуг технічного нагляду та до власного тлумачення окремих положень Настанови №281;
- доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції принципу свободи договору не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції;
- апелянт не надав жодного належного доказу неспівмірності заявлених до стягнення витрат та фактично обмежився загальними твердженнями про нібито «типовість» справи та «формальність» наданих адвокатом послуг;
- доводи апелянта про відсутність деталізації виконаних адвокатом робіт прямо спростовуються змістом поданого до суду акту наданих послуг. При цьому розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. є помірним та співмірним із: характером спору; обсягом підготовлених процесуальних документів; необхідністю аналізу спеціального нормативного регулювання; необхідністю аналізу судової практики Верховного Суду; значенням справи для відповідача
03.06.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій заявник підтримав раніше викладену правову позицію.
04.06.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу), в якій заявник підтримав раніше викладену правову позицію.
Станом на дату ухвалення постанови пояснень та клопотань до суду не надходило.
Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, те, що на даний час такий стан продовжений, справа розглядається у розумний строк.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, інших письмових пояснень, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню, з наступних підстав.

09.10.2023 Службою (замовник) і Товариством (виконавець; підрядник) було укладено Договір (а.с. 19-25), за умовами якого:
- за Договором замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснювати технічний нагляд (далі - роботи) за виконанням будівельних робіт на будівництві об`єкта: «Заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10» (далі - об`єкт) (пункт 1.1);
- роботи із здійснення технічного нагляду за будівництвом об`єкта виконуються у відповідності до Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 №903 «Про авторський та технічний нагляд під час будівництва об`єкта архітектури», та з урахуванням умов Договору (пункт 1.2);
- найменування робіт: «Технічний нагляд за виконанням робіт на об`єкті: "Заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10» (ДК 021:2015 - 71520000-9 Послуги з нагляду за виконанням будівельних робіт) (пункт 1.3);
- вартість робіт, що доручаються виконавцю, визначається Договором згідно з Настановою №281 (пункт 1.4);
- загальна вартість робіт з технічного нагляду становить 846 226,74 грн., у тому числі ПДВ - 141 037,79 грн. (пункт 3.1 в редакції додаткової угоди від 04.07.2024 №1 (а.с. 27)); 
- бюджетні зобов`язання за Договором виникають у разі наявності та в межах бюджетних асигнувань, передбачених планом використання бюджетних коштів, а оплата здійснюється в межах фактичного надходження бюджетних коштів (пункт 3.2);
- у разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника оплата за виконані роботи здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок (пункт 3.4);
- факт надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника є моментом настання строку виконання зобов`язання за Договором в розумінні абзацу другого частини першої статті 530 ЦК України (пункт 3.5);
- розрахунки між сторонами за Договором здійснюються у строк до 7 календарних днів на підставі акта приймання виконаних робіт зі здійснення технічного нагляду, підписаного повноважними представниками сторін, за умови надходження коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування (пункт 3.5);
- приймання і передача робіт з технічного нагляду за Договором оформлюються актом виконаних робіт відповідно до додатку №43 Настанови №281 (пункт 5.1);
- виконавець складає та направляє замовнику належним чином підписаний і завірений печаткою акт у трьох примірниках протягом трьох робочих днів після фактичного виконання робіт; акти вважаються дійсними і такими, що можуть прийматися замовником до оплати, за наявності завірених печатками підписів сертифікованого інженера технічного нагляду та посадової особи виконавця (пункт 5.2);
- замовник зобов`язаний в 5-ти денний термін з моменту отримання від виконавця акта виконаних робіт зі здійснення технічного нагляду розглянути цей акт і, в разі відсутності зауважень (заперечень), підписати акт виконаних робіт зі здійснення технічного нагляду, та один примірник повернути виконавцю або скласти і надіслати на адресу виконавця мотивовану відмову від підписання акта виконаних робіт зі здійснення технічного нагляду (пункт 5.3);
- Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє по 31.12.2026, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань за Договором (пункт 6.1 в редакції додаткової угоди від 31.12.2025 №4);
- строк дії Договору продовжується у разі продовження строку виконання робіт з будівництва об`єкта в повному обсязі, про що складається додаткова угода (пункт 6.2).
Згідно з додатком №3 до Договору (в редакції додаткової угоди від 31.12.2025 №4 (ас. 29зворот)) сторони погодили, що джерелами фінансування є:
- на 2023 рік: кошти державного бюджету (постанова Кабінету Міністрів України від 25.07.2023 №770); обсяги фінансування - 147 408,51 грн.;
- на 2024 рік: кошти державного бюджету (постанова Кабінету Міністрів України від 05.03.2024 №247); обсяги фінансування - 292 097,66 грн.;
- на 2025 рік: кошти державного бюджету; обсяги фінансування - 0 грн.;
- на 2026 рік: кошти державного бюджету; обсяги фінансування - 406 720,57 грн.
Сторонами було підписано та скріплено печатками акти приймання наданих послуг зі здійснення технічного нагляду від 17.05.2024 №4 на суму 126 282,28 грн. (у т.ч. ПДВ 21 047,05 грн.), від 28.12.2024 №5 на суму 150 848,86 грн. (у т.ч. ПДВ 25 141,48 грн.), від 30.12.2024 №6 на суму 6 445,34 грн. (у т.ч. ПДВ 1 074,22 грн.) і від 30.12.2024 №7 на суму 8 521,18 грн. (у т.ч. ПДВ 1 420,20 грн.) (а.с. 7-10).
Державною аудиторською службою України було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2024 по 30.06.2025, за результатами якої складено акт ревізії від 28.10.2025 №001700-21/60 (а.с. 108-156), яким встановлено, зокрема, що через завищення вартості будівельних робіт, прийнятих до розрахунку вартості послуг з технічного нагляду призвело до завищення витрат з оплати послуг технічного нагляду.
Листом від 28.11.2025 №001700-14/14676-2025 (а.с. 11-17) Державна аудиторська служба України повідомила Службу про необхідність забезпечення відшкодування втрат (збитків) на загальну суму 379 973,74 грн., завданих чотирма надавачами послуг (ТОВ «Дизайн Проджект Груп», ТОВ «Артель РП», Товариством, ТОВ «Інжтехком») на суму завищення вартості послуг зі здійснення технічного нагляду через прийняття до розрахунку вартості послуг завищеної вартості будівельних робіт за звітний період (як до бази нарахувань) та суми єдиного податку, нарахованого на вартість послуг з технічного нагляду, відповідно до норм статей 22, 610 - 625 ЦК України, у порядку, передбаченому статтею 1166 ЦК України або/чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів, зокрема, Товариством у сумі 61 060,57 грн.
З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача 14 673,35 грн. безпідставно отриманих коштів. 
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
Відповідно до статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відтак, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає згідно зі статтею 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Так, позовні вимоги Служби мотивовано тим, що за результатами ревізії, проведеної Державною аудиторською службою України щодо окремих питань фінансово-господарської діяльності Служби за період з 01.01.2024 по 30.06.2025 встановлено, що при визначенні вартості послуг технічного нагляду неправильно визначалась база розрахунку вартості послуг, до складу «вартості будівельних робіт» включались витрати, які не відносяться до будівельних робіт, а саме витрати з частин V - IX форми КБ-2в (адміністративні витрати, прибуток, ризики, інші витрати). За висновками Державної аудиторської служби України, внаслідок неправомірного включення до бази розрахунку витрат, які не є будівельними роботами, відповідач безпідставно отримав кошти в сумі 14 673,35 грн.
В той же час, згідно з актом ревізії від 28.10.2025 №001700-21/60 Державною аудиторською службою України було встановлено, що через завищення вартості будівельних робіт, прийнятих до розрахунку вартості послуг з технічного нагляду призвело до завищення витрат з оплати послуг технічного нагляду, зокрема, Товариству на суму 61 060,57 грн. за об`єктом «Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку по вул. Семашка, 4 в смт Бородянка Бучанського району Київської області» (договір від 30.11.2023 №631-23ТН).
У даній же справі, Служба вказує про безпідставне отримання Товариством коштів у сумі 14 673,35 грн. за договором від 09.10.2023 №621-23ТН, що встановлено актом ревізії від 28.10.2025 №001700-21/60. 
Тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, єдиною підставою для стягнення 14 673,35 грн. є акт ревізії від 28.10.2025 №001700-21/60, проте зазначений акт не містить жодної інформації щодо можливого завищення Товариством вартості послуг з технічного нагляду за договором від 09.10.2023 №621-23ТН на будівництві об`єкта: «Заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10».
Слід звернути увагу позивача, що сам по собі акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно сплачених коштів, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. 
Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами передачі-приймання наданих послуг. 
Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. 
Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. 
Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Такий акт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Колегія суддів вважає за необхідне додатково зауважити на наступному.
Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись, як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Тобто, укладання сторонами у справі Договору про закупівлю, а також додаткових угод до останнього, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі - надання послуг та їх оплата, є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.
Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови надання послуг та Договором, а виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.
Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними первинними документами. Відтак, акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали даної справи не містять жодних доказів завищення витрат з оплати послуг технічного нагляду за договором від 09.10.2023 №621-23ТН на будівництві об`єкта: «Заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10» (зокрема, договору щодо капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10, актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), контрольних обмірів та обстежень фактичних обсягів виконаних робіт, експертних висновків тощо).
Доводи апеляційної скарги вказаних вище висновків не спростовують.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
21.04.2026 Товариство подало суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з позивача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з пунктом 3 частини першої, частинами другою і третьою статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частинами першою і третьою статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої і частини п`ятої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За приписами частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
23.02.2026 Товариством на підставі договору від 04.02.2026 №2026/0402-1Д про надання правничої допомоги (а.с. 267-269) видано ордер серії АІ №2135213 на ім`я адвоката Склярової Ольги Юріївни (а.с. 261); договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються.
Відповідно до акта наданих послуг від 16.04.2026 №6 (а.с. 263), підписаного ЕЦП адвоката і Товариства, адвокат передала, а відповідач прийняв такі послуги:
- ознайомлення зі справою №910/621/26 в «Електронному суді», аналіз позовної заяви та вимоги ДАСУ; вартість - 1 000,00 грн.;
- пошук та підбір судової практики Верховного Суду щодо застосування статті 1212 Цивільного кодексу України; вартість - 1 000,00 грн.;
- складання розгорнутого відзиву на позовну заяву з інтеграцією контраргументів; вартість - 2 000,00 грн.;
- формування пакету додатків та подання документів через систему «Електронний суд»; вартість - 1 000,00 грн.
Платіжною інструкцією від 11.03.2026 №4487 (а.с. 266) Товариством сплачено адвокату 5 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а також обсяг наданих адвокатом Товариству послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягненню зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області підлягає 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У апеляційній скарзі позивач, серед іншого, зазначає про те, що відповідач не довів чому саме такий обсяг робіт був необхідний, чому без кожної із заявлених послуг було неможливо здійснити захист та чи були ці витрати об`єктивно неминучими.
Колегія суддів зазначає, що саме позивач повинен довести невідповідність заявленої відповідачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу в суді першої інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте позивачем фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така неспівмірність. В свою чергу, колегією суддів не встановлено, що надання послуг на суму 5 000,00 грн. є не доведеними, а їх вартість неспіврозмірною із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
При цьому, колегія суддів зауважує позивачу на тому, що понесення таких витрат позивачем було наслідком саме дій позивача щодо звернення до суду з позовом у задоволенні якого було відмовлено.
Слід зазначити і про те, що матеріалами справи підтверджується представництво адвокатом Скляровою Ольгою Юріївною інтересів відповідача в суді першої інстанції, в той час, як позивач у апеляційній скарзі фактично просить взагалі відмовити у стягненні вартості таких послуг, що не відповідає принципу господарського судочинства, передбаченому у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а саме відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За таких обставин додаткове рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 у справі № 910/621/26 прийняті з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Служби відновлення розвитку інфраструктури у Київській області задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Служби відновлення розвитку інфраструктури у Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 у справі № 910/621/26 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 у справі № 910/621/26 залишити без змін.
3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 у справі № 910/621/26 залишити без змін.
4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 06.07.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

С.А. Гончаров