Справа №478/278/26 пров. №2/478/260/2026	

Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2026 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді Сябренко І.П.
за участю: секретаря Поліщук С.П.
представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду с-ще Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В с т а н о в и в:

03 березня 2026 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баштанка Миколаївської області помер його батько – ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,32 га, розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 червня 2016 року державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори Миколаївської області Макушевим С.П., який вчиняв нотаріальні дії в порядку заміщення державного нотаріуса Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №55. Заповіт щодо свого майна ОСОБА_2 не залишив, а тому він, який являється рідним сином померлого, є спадкоємцем першої черги за законом. 
Позивач вказує, що є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, хоча і був зареєстрований за іншою адресою. 28 січня 2026 року він звернувся до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте приватним нотаріусом 28 січня 2026 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку на прийняття спадщини.
Посилаючись на викладене, просить суд встановити факт його - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійного проживання, разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2026 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 22 квітня 2026 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначити до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. 
Відповідач Казанківська селищна рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про можливість слухання справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог, підтвердила факт проживання позивача ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог, підтвердив факт проживання позивача ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .
Вислухавши доводи представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В силу приписів ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.1218 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
За змістом норм ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, відповідно до ч.3 і ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Матеріалами справи встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 945261248236) ОСОБА_5 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4823684200:08:000:0130 площею 5,3155 га. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 червня 2016 року за №14921380, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори Миколаївської області Макушевим С.П., в порядку заміщення державного нотаріуса Казанківської держнотконтори Миколаївської області, від 07 червня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №55 (а.с.11-12).
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 68 років, про що 18 листопада 2024 року складено відповідний актовий запис №2154, місце смерті – місто Баштанка Баштанський район Миколаївська область, місце державної реєстрації – Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії НОМЕР_1 (а.с.10). 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 5,3155 га, кадастровий номер: 4823684200:08:000:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради Баштанського (колишнього Казанківського) району Миколаївської області, яка належала йому згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №55 (копія) (а.с.11).
Позивач ОСОБА_2 є сином спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про народження (копія) серії НОМЕР_2 виданого повторно 23 червня 1994 року (а.с.9).
28 січня 2026 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,3155 га, кадастровий номер: 4823684200:08:000:0130, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.69-82 копія Спадкової справи №6/2026 щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , заведеної 28 січня 2026 року).
Постановою приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. від 28 січня 2026 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через пропуск ним встановленого статтею 1270 ЦК України строку на прийняття спадщини (а.с.13, 82).
Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частиною 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
З копії паспорту серії НОМЕР_3 виданого Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 03 серпня 2004 року вбачається, що адреса реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначена: АДРЕСА_2 (а.с.8).
Згідно повідомлення Казанківської селищної ради від 28 січня 2026 року, за вих. №02.03-7/4/8/47, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його адресою реєстрації місця проживання ніхто не був зареєстрований (а.с.78 копія Спадкової справи №6/2026 щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , заведеної 28 січня 2026 року).
З акту про встановлення факту проживання, складеного 11 лютого 2026 року старостою Миколо-Гулаківського округу ОСОБА_6 , в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 (копія) вбачається, що цим актом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті проживав разом зі своїм сином – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).
Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 кожен окремо, у судовому засіданні засвідчили, що дійсно ОСОБА_2 більше п`яти років проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його смерті, за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював за ним догляд, оскільки останній тривалий час хворів та провів його поховання. 
Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що факт реєстрації місця проживання позивача за іншою адресою, ніж місце проживання й реєстрації спадкодавця, не має правового значення у таких спірних правовідносинах. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі №222/1109/17.
В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі №569/15147/17, зазначено, що тлумачення ст.29 ЦК України у поєднанні зі ст.ст.2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 вказав, що ч.3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі №446/53/16-ц.
Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців.
Згідно з п.3.19 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.4 ст.77 ЦПК України).
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Суд вважає, що надані позивачем докази відповідно до вимог ст.76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку, що маються підстави для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 403 грн. 73 коп. з кожного.
Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Казанківської селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 403 грн. 73 коп. з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 27.05.2026 року.

Суддя І.П. Сябренко