П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/30578/25	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
повний текст судового рішення
складено 16.03.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ) та просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ №96 від 02.04.2025 року про звільнення головного старшини ОСОБА_1 з посади начальника бюро перепусток батальйону охорони ВЧ;
- поновити її на посаді начальника бюро перепусток батальйону охорони ВЧ з 02.04.2025 року;
- стягнути з ВЧ грошову компенсацію за вимушений прогул з 02.04.2025 року по день ухвалення постанови суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним наказ командира ВЧ від 02.04.2025 року №96 в частині визначення дати виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу ВЧ та всіх видів забезпечення з 02 квітня 2025 року. 
Зобов`язано ВЧ внести зміни до наказу від 02.04.2025 року №96, яким головного старшину військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 з 02 квітня 2025 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, шляхом зміни дати виключення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення відповідно до ч.3 ст.24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів військового квитка серії НОМЕР_2 від 20.10.1993 року та Послужного списку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.10.1993 по 19.05.2000 рр. проходила військову службу, зокрема у військовій частині НОМЕР_3 з 02.10.1995 по 19.05.2000 рр.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_3 по стройовій частині від 19.04.2000 року №76, старший сержант ОСОБА_1 , яка звільнена з військової служби в запас на підставі наказу МО України по п.118 п.п."в"- за станом здоров`я обмежено придатна до військової служби, з 19.05.2000 року виключена зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з направленням на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
01.04.2022 року відповідно до Указу Президента України від 22.02.2022 №2 “Про призов резервістів на військову службу за призивом осіб із числа резервістів в особливий період” та Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, старшого сержанта запасу ОСОБА_1 наказом командира ВЧ від 01.04.2022 року №81 зараховано до списків особового складу ВЧ та призначено на посаду бухгалтера фінансово-економічної служби ВЧ. Наказом від 20.12.2023 року №41-РС призначена на посаду контролера.
Згідно з витягом з наказу командира ВЧ від 02.04.2025 року №96, головного старшину військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 , начальника бюро перепусток батальйону охорони ВЧ, звільнену наказом командира ВЧ від "29" січня 2025 року №8 - PC (по особовому складу) у відставку за підпунктом „а" ( за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу", вважати, що 02 квітня 2025 року справи та посаду здала, і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , місто Одеса, з 02 квітня 2025 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
За змістом наказу від 02.04.2025 року №96:
Вислуга років у Збройних Силах станом на "02" квітня 2025 року становить: календарна 09 років 06 місяців 22 доби, пільгова 00 років 00 місяців 00 діб, загальна вислуга років 09 років 06 місяців 22 доби.
Виплатити щомісячну надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років та премію в розмірі 523 % за період з "01" по "02" квітня 2025 року.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана (30 діб), за 2023 рік не використана (15 діб), за 2024 рік не використано 30 діб, за 2025 рік не надавалась, грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік отримала (наказ від 14.02.2025 № 46).
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до наказу Міністра оборони України від "07" червня 2018 року №260 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", за 2025 рік не отримала.
Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік 30 діб у розмірі 22534 гривні 95 копійок, за 2023 рік 15 діб у розмірі 11267 гривень 48 копійок, за 2024 рік 30 діб у розмірі 22534 гривні 95 копійок, за 2025 рік 30 діб у розмірі 22534 гривень 95 копійок.
Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Постанови КМУ від 17.09.2014 №460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" із змінами Постанови КМУ від 26.01.2022 №58, за 36 календарних місяців у розмірі 32450 гривень 33 копійки. Постійним житлом від Міністерства оборони України не забезпечувалася, на квартирному обліку не перебувала.
Підстава: наказ командира ВЧ (по особовому складу) від "29" січня 2025 року №8 - РС (по особовому складу), рапорт головного старшини ОСОБА_2 (вн. від 02.04.2025 № 1410), обхідний лист (вн. від 02.04.2025 № 1411).
Вважаючи вказаний наказ відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття наказу командира ВЧ від 02.04.2025 року №96 позивачці виповнилось 60 років, що, у відповідності до вимог Закону №2232-ХІІ, є граничним віком перебування в запасі. Це означає, що у відповідача (військового органу) не було законних підстав залишати її на службі, оскільки досягнення граничного віку є безумовною підставою для звільнення, якщо немає виняткових умов, що дозволяють продовження (наприклад, особливо висока кваліфікація, потреба у службі).
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України “Про правовий режим воєнного стану” від 12.05.2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України регулює Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі також Закон №2232-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначенням ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.3 ст.2 Закону №2232-XII, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.4 ст.2 Закону №2232-XII).
Згідно ч.14 ст.2 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 26 Закону №2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби.
Згідно ч.1 ст.26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.
Стаття 22 Закону №2232-XII визначає граничний вік перебування на військовій службі.
Згідно п.7 ч.1 ст. 22 Закону №2232-XII, граничний вік перебування на військовій службі встановлюється: для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб:
рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років;
вищого офіцерського складу - до 65 років.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.22 Закону №2232-XII, військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Під час дії воєнного стану для осіб, які приймаються на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, граничний вік перебування на військовій службі не встановлюється. На таких осіб не поширюються положення частини другої цієї статті.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі – Положення №1153/2008).
Пунктом 6 цього Положення передбачено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
У свою чергу, згідно з пунктом 7 Положення №1153/2008, військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом 12 Положення №1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється у такому порядку, зокрема:
2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 235 Положення №1153/2008, військовослужбовці протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування їх на військовій службі направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби. Військовослужбовці, про залишення яких на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі рішення не прийнято, підлягають звільненню з військової служби на підставі документів, визначених Міністерством оборони України.
Військовослужбовці за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення:
у зв`язку із закінченням строку контракту;
за власним бажанням;
за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
через сімейні обставини або з інших поважних причин;
з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період;
з військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до пункту 240 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до пункту 243 Положення №1153/2008, після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.
Згідно з вимогами пунктів 219-220 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання і за потреби Збройних Сил України можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі на строк до п`яти років.
Під час розгляду питання щодо залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік ураховуються:
потреба Збройних Сил України;
рівень командирської (професійної) підготовки;
наукові ступені і вчені звання;
досвід проходження військової служби у військових підрозділах, які направлялися за кордон;
бойовий досвід;
знання іноземної мови за стандартизованим мовним рівнем не нижче за “мінімально необхідний”;
наявність освіти оперативно-тактичного або оперативно-стратегічного рівня (тільки для осіб офіцерського складу).
Питання про залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік порушується посадовими особами, які мають право видавати накази по особовому складу, і вище.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 визначається Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року №170 (далі – Інструкція №170).
Відповідно до розділу XI Інструкції №170, з метою збереження досвідчених кадрів або у разі неможливості укомплектування окремих посад фахівцями належного рівня кваліфікації на військовій службі понад граничний вік на їх прохання можуть бути залишені окремі військовослужбовці, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній посаді та визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби.
Військовослужбовці, які прийняли рішення продовжувати військову службу понад граничний вік, подають рапорт за підпорядкованістю з висловлюванням прохання продовжити військову службу понад граничний вік.
За направленням командира військової частини військовослужбовець повинен пройти медичне обстеження на предмет придатності до військової служби. Військовослужбовці, які відповідно до висновку військово-лікарської комісії визнані непридатними до військової служби, на військовій службі понад граничний вік не залишаються.
Військовослужбовці, які прийняли рішення продовжувати військову службу понад граничний вік, за рішенням командира військової частини, в якій вони проходять військову службу, розглядаються на засіданні комісії військової частини з питань проходження військової служби.
Посадовій особі, яка приймає рішення про залишення військовослужбовця на військовій службі понад граничний вік, подаються такі документи:
Подання (додаток 1);
рапорт військовослужбовця з проханням продовжити військову службу понад граничний вік;
довідка військово-лікарської комісії з висновком про придатність військовослужбовця до військової служби за контрактом;
два примірники Контракту про проходження військової служби, підписані військовослужбовцем, про проходження військової служби понад граничний вік;
копії останньої атестації військовослужбовця.
Документи до відповідної служби персоналу надсилаються до 1 жовтня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі.
Відповідна служба персоналу готує документи для прийняття рішення щодо залишення військовослужбовця на військовій службі понад граничний вік посадовими особами, визначеними у пункті 222 Положення.
Прийняття рішень та видання наказів по особовому складу про залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік здійснюється до 1 грудня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі.
З військовослужбовцями, яких залишено на військовій службі понад граничний вік, укладається Контракт про проходження військової служби на строк продовження військової служби.
Військовослужбовці, щодо залишення яких на військовій службі понад граничний вік позитивного рішення не прийнято, включаються до плану звільнення з військової служби на наступний рік, про що прямі начальники за місцем служби військовослужбовців особисто повідомляють їх у письмовій формі.
У відповідності до вимог п.12.8 розділу ХІІ Інструкції №170, посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт.
Документи на звільнення військовослужбовців, які досягають граничного віку перебування на військовій службі або в яких закінчується строк Контракту про проходження військової служби, направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення, не пізніше ніж за два місяці до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку Контракту про проходження військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до військової частини за місцем проходження військової служби у строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад, а також розрахунок військовослужбовців.
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі військовослужбовці:
звільняються з військової служби з підстави - за віком;
звільняються з військової служби з підстави - за станом здоров`я за наявності висновку ВЛК, який (висновок) враховується під час визначення підстав звільнення з військової служби;
залишаються на військовій службі понад граничний вік у разі, у разі виявлення військовослужбовцем бажання продовжувати військову службу понад граничний вік та подання ним рапорту у термін до 1 жовтня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі, а також прийняття позитивного рішення комісією військової частини з питань проходження військової служби про залишення на військовій службі понад граничний вік.
При цьому військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, підлягають звільнення незалежно від їх бажання продовжувати військову службу, тобто бажання військовослужбовця не є вирішальним фактором при залишенні на військовій службі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року у справі №120/2472/19-а.
Під час дії воєнного стану, військовослужбовці можуть бути залишені на службі понад граничний вік за наявності високої професійної підготовки та за їхньою згодою.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин у даній справи є правомірність наказу командира ВЧ від 02.04.2025 року №96, яким головного старшину військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 , начальника бюро перепусток батальйону охорони ВЧ, звільнену наказом командира ВЧ від "29" січня 2025 року №8 - PC (по особовому складу) у відставку за підпунктом “а” (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, з 02 квітня 2025 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Так, згідно з підпунктом “а” пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Як зазначено позивачкою, на день звільнення 02.04.2025 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні (як військовослужбовець ЗСУ) в лікарні №1, АДРЕСА_1 , про що свідчить виписка з історії хвороби терапевтичного відділення № 4263/887, та доповідала про це командиру підрозділу по телефону. Також позивачка вказує, що не подавала та не підписувала рапорт про звільнення №1410 від 02.04.2025, про який зазначено у наказі №96 від 02.04.2025; заперечує наявність обхідного листа №1411 від 02.04.2025.
При цьому, позивачкою надано до матеріалів справи медичну карту стаціонарного хворого №4263/887 КНП “Міська клінічна лікарня №1” Одеської міської ради відділення екстреної медичної допомоги, відповідно до якої ОСОБА_1 була госпіталізована 02.04.2025 року о 16:50 год. та доставлена ШМД за викликом №531, прийнятим о 15:59 год., що підтверджується супровідним листком №531 та талоном до супровідного листка №531.
Згідно виписки з історії хвороби терапевтичного відділення № 4263/887, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 02.04.2025 по 14.04.2025.
У виписці з історії хвороби терапевтичного відділення № 4263/887 також вказано, що позивачка лікувалась в КНП "ООМЦПЗ" с.Олександрівка з 25.02.2025 по 01.04.2025, після виписки повернулась до виконання службових обов`язків. Серед рекомендацій вказано направити на проходження ВЛК.
З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2025 року в інтересах позивачки поданий адвокатський запит до ВЧ з проханням надати інформацію:
чи надавалась медична допомога ОСОБА_1 ;
коли останній раз проводилась військово-лікарська комісія для визначення ступеня придатності ОСОБА_1 ;
чи притягувалась ОСОБА_1 до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної відповідальності;
чи позбавлялась ОСОБА_1 в повному обсязі чи певного відсотку грошового забезпечення, якщо так, то на підставі чого;
чи проводились службові розслідування стосовно притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної відповідальності;
чи надавався обхідний лист ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням;
надати належним чином завірену копію актів службового розслідування стосовно ОСОБА_1 ;
надати витяг з наказу про звільнення з військової служби ОСОБА_1 ;
надати належним чином завірену копію пройденого ОСОБА_1 обхідного листа;
надати довідку про всі без виключення нараховані та виплачені ОСОБА_1 основні та додаткові види грошового забезпечення та премії, допомоги тощо помісячно за період з квітня 2022 року до моменту звільнення з військової служби із зазначенням тарифного розряду та розміру прожиткового мінімуму, який застосовувався при обчисленні посадового окладу та окладу за званням.
Листом командира ВЧ від 01.07.2025 року №475/4/3379 надано відповідь на зазначений адвокатський запит, де повідомлено, що за наявною інформацією з журналу реєстрації амбулаторних звернень медичного пункту ВЧ, військовослужбовцю ВЧ головному старшині ОСОБА_1 надавалась наступна медична допомога амбулаторно: 03.04.2024 стан після хвороби; 08.05.2024 - поведінковий розлад, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія; 10.05.2024 - поведінковий розлад особистості; 28.05.2024 стан після хвороби; 11.06.2024 остеохондроз, ПВХ, радікулопатія; 26.06.2024 вертеброгенний радикуліт, дисциркуляторна енцефалопатія; 28.06.2024 хронічний вертеброгенний радикуліт. Відповідно до запису в журналі реєстрації стаціонарного лікування хворих медичного пункту ВЧ, головний старшина ОСОБА_1 у період з 25.02.2025 по 01.04.2025 проходила стаціонарне лікування у КНП "Одеська обласна психіатрична лікарня №2" Одеської міської ради з діагнозом: змішаний розлад особистості на конверсійно - параноїдальному фоні, стадія компенсації, гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, 01.04.2025 амбулаторний огляд після виписки. Раніше по попередніх зверненнях ОСОБА_1 щодо необ`єктивного, як на її думку, ставлення до неї з боку командування ВЧ та окремих командирів підрозділів ВЧ проводились відповідні перевірки, за результатами яких доводи заявниці свого підтвердження не знайшли. За час проходження військової служби у ВЧ головний старшина ОСОБА_1 неодноразово притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Так, факт неналежного відношення ОСОБА_1 до службових обов`язків, ухилення від служби на посаді бухгалтера фінансово-економічної служби ВЧ були підтверджені проведеним у листопаді 2023 року стосовно неї службовим розслідуванням, за результатами якого було встановлено, що ОСОБА_1 в супереч вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 6 розділу І наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, абзацу 1 розділу І посадової інструкції бухгалтера, пунктів 1, 3 функціональних обов`язків бухгалтера (900025A/3-4) не була забезпечена повнота, точність та вчасність ведення бухгалтерського обліку майна КЕС. За порушення вищезазначених нормативно - правових актів та посадових інструкцій наказом командира ВЧ від 13.11.2023 №131 ОСОБА_1 було оголошено догану. Крім того, за фактами неналежного виконання службових обов`язків стосовно військовослужбовця ВЧ головного старшини ОСОБА_1 у квітні 2024 року було проведено службове розслідування, за результатами якого за порушення вимог статей 11, 16, 37, 260, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наказом командира ВЧ від 13.04.2024 №65 до неї було застосовано дисциплінарне стягнення оголошено сувору догану. В подальшому наказом командира ВЧ від 12.06.2025 №171 до вищезазначеного наказу від 13.04.2025 № 65 були внесені зміни, у зв`язку із нововиявленими обставинами, а саме виключено п.3 наказу про наявність в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України. Цим же наказом від 12.06.2025 №171 заступника командира ВЧ з морально-психологічного забезпечення начальника відділення у зв`язку із нововиявленими обставинами зобов`язано направити лист до ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві щодо відсутності в діях контролера бюро перепусток батальйону охорони ВЧ головного старшини військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України, а помічника командира ВЧ з фінансово-економічної роботи начальника служби зобов`язано здійснити доплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, яке було утримано під час дії пункту 3 наказу командира ВЧ від 13.04.2024 №65 "Про результати службового розслідування" (з основної діяльності). Наказом командира ВЧ від 02.04.2025 №96 (по стройовій частині) головного старшину військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , звільнену наказом командира ВЧ від 29.01.2025 №8-PC (по особовому складу) у відставку за підпунктом "а" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), виключено із списків особового складу ВЧ та всіх видів забезпечення. Обхідний лист перед звільненням ОСОБА_1 не заповнювався у зв`язку з її відмовою підписувати рапорт про звільнення, ознайомлюватись з аркушем бесіди про звільнення та іншими необхідними для звільнення документами, про що посадовими особами ВЧ 02.04.2025 був складений відповідний акт (вх № 1408).
Разом з листом надіслані: довідка про розміри щомісячних видів грошового забезпечення ОСОБА_1 (у тому числі додаткових) за період з 01.04.2022 по 02.04.2025, копія акту службового розслідування стосовно ОСОБА_1 від 11.11.2023, копія акту службового розслідування стосовно ОСОБА_1 від 13.04.2024, витяг із наказу командира ВЧ від 29.01.2025 № 8-РС (по особовому складу), витяг із наказу командира ВЧ від 02.04.2025 № 96 (по стройовій частині).
З наведеного судом 1-ї інстанції було встановлено наступні обставини:
позивачка виключена із списків особового складу ВЧ (наказ від 02.04.2025 року №96) під час перебування на лікарняному (у період з 25.02.2025 по 01.04.2025 проходила стаціонарне лікування у КНП "Одеська обласна психіатрична лікарня №2" Одеської міської ради);
відмовилась від підписання рапорту про звільнення. Обхідний лист перед звільненням ОСОБА_1 не заповнювався у зв`язку з її відмовою підписувати рапорт про звільнення, ознайомлюватись з аркушем бесіди про звільнення та іншими необхідними для звільнення документами, про що посадовими особами ВЧ 02.04.2025 був складений відповідний акт (вх №1408);
рапорт з проханням продовжити військову службу понад граничний вік не подавала;
не пройшла, відповідно до пункту 235 Положення №1153/2008, протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування на військовій службі для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я обстеження військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби. 
Так, стосовно звільнення під час перебування на лікарняному, колегія суддів зазначає, що ч.3 ст.24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі: перебування на лікуванні; захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу; безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим; настання інших випадків, визначених законодавством.
Тобто, Законом дійсно встановлено заборону виключення військовослужбовця зі списків особового складу під час перебування на лікуванні.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка перебувала на лікарняному у період з 25.02.2025 по 01.04.2025 - проходила стаціонарне лікування у КНП "Одеська обласна психіатрична лікарня №2" Одеської міської ради.
Згідно виписки з історії хвороби терапевтичного відділення № 4263/887, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 02.04.2025 по 14.04.2025 в КНП “Міська клінічна лікарня №1” Одеської міської ради.
Разом із позовною заявою подано медичну карту стаціонарного хворого №4263/887 КНП “Міська клінічна лікарня №1” Одеської міської ради відділення екстреної медичної допомоги, відповідно до якої ОСОБА_1 була госпіталізована 02.04.2025 року о 16:50 год. та доставлена ШМД за викликом №531 прийнятим о 15:59 год., що підтверджується Супровідним листком №531 та талоном до супровідного листка №531.
Тобто, у день виключення зі списків особового складу ВЧ позивачка була госпіталізована, що не відповідає приписам ч.3 ст.24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що з метою приведення наказу від 02.04.2025 року №96 у відповідність з приписами ч.3 ст.24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та відновлення порушених прав щодо заборони виключення із списків особового складу у разі перебування на лікуванні, необхідним є внесення змін до наказу від 02.04.2025 року №96 в частині дати виключення із списків особового складу на дату повернення на військову службу після завершення стаціонарного лікування.
Водночас колегія суддів зауважує, що позивачка звільнена з військової служби у відставку за підпунктом “а” (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” не наказом командира ВЧ від 02.04.2025 року №96, а наказом командира ВЧ від 29 січня 2025 року №8 - PC (по особовому складу). Водночас, цей наказ в межах даної справи позивачкою не оскаржений.
Судова колегія також наголошує, що військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, підлягають звільненню незалежно від їх бажання продовжувати військову службу, тобто бажання військовослужбовця не є вирішальним фактором при залишенні на військовій службі.
Так, військовослужбовець, щодо якого не прийнято позитивного рішення на проходження військової служби понад граничний вік, за встановленою процедурою, підлягає звільненню з військової служби. 
Більше того, за відсутності позитивного рішення на проходження військової служби понад граничний вік, командування зобов`язано звільнити військовослужбовця з військової служби на підставі пункту “б” частини 1 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі.
Окрім того, залишення військовослужбовця на військовій службі понад граничний вік не є імперативною вимогою та не кожен хто виявив таке бажання повинен отримати позитивне рішення, адже законодавець зазначив “можуть бути” залишені понад граничний вік, що відповідно не тягне за собою обов`язку, а надає право вибору варіанту поведінки, особою, яка уповноважена на прийняття такого рішення.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка подавала рапорт з проханням продовжити військову службу понад граничний вік.
Отже, звільнення позивачки з підстави досягнення нею граничного віку перебування на військовій служби без підписання або відмови підписання рапорту не є підставою для визнання такого звільнення незаконним та її поновлення на службі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року у справі №120/2472/19-а.
З матеріалів справи також вбачається, що на момент прийняття наказу командира ВЧ від 02.04.2025 року №96 позивачці виповнилось 60 років, що, у відповідності до вимог Закону № 2232-ХІІ, є граничним віком перебування в запасі. 
Тобто, у відповідача (військового органу) не було законних підстав залишати її на службі, оскільки досягнення граничного віку є безумовною підставою для звільнення, якщо немає виняткових умов, що дозволяють продовження (наприклад, особливо висока кваліфікація, потреба у службі).
Відповідно до норм чинного законодавства, граничний вік перебування на військовій службі для більшості військовослужбовців під час особливого періоду становить 60 років. Винятки можливі, якщо військовослужбовець має високу професійну підготовку, практичний досвід і за висновком ВЛК визнаний придатним до служби, і є згода на продовження служби. Однак, якщо таких підстав не було, то залишення на службі було б незаконним.
Щодо доводів позивачки про не направлення її для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 235 Положення №1153/2008 військовослужбовці протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування їх на військовій службі направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби. Військовослужбовці, про залишення яких на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі рішення не прийнято, підлягають звільненню з військової служби на підставі документів, визначених Міністерством оборони України.
Так, однією з підстав позову зазначено те, що позивачку не було направлено на ВЛК.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що 11.06.2025 року в інтересах позивачки поданий адвокатський запит до ВЧ з проханням надати інформацію, зокрема коли останній раз проводилась військово-лікарська комісія для визначення ступеня придатності ОСОБА_1 .
У самому адвокатському запиті від 11.06.2025 року зазначено, що “Клієнтка повідомляла про те, що неодноразово зверталась до командування з проханням надати їй медичну допомогу та відправити на проходження ВЛК, оскільки стан її здоров`я значно погіршився за час проходження військової служби. На рапорт про направлення проходження ВЛК Клієнтка отримала відповідь у який зазначено: “Щодо ненадання Вам направлення для проходження військово лікарської комісії повідомляємо, що протягом 3 місяців Ви систематично ігнорували вказівки безпосереднього командира щодо необхідності пройти ВЛК перед звільненням (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) у присутності свідків про що був складений відповідний акт.”.
Водночас, сторонами не надано до суду ані рапортів позивачки до командування ВЧ про направлення її на проходження ВЛК, ані відповіді ВЧ на цей рапорт та акту щодо ухилення/ігнорування позивачки від виконання вказівки безпосереднього командира щодо необхідності пройти ВЛК перед звільненням (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі).
Проте, з наведеного слідує, що сторонами визнається факт комунікації з приводу проходження позивачкою ВЛК.
Відповідно до абз.2 пункту 235 Положення №1153/2008, військовослужбовці за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, у межах заявлених позовних вимог позивачка не оскаржує підставу звільнення з військової служби, визначену в наказі командира ВЧ від 29 січня 2025 року №8 - PC (по особовому складу). Цей наказ є чинним та позивачкою не оскаржений. Позивачка оскаржує лише наказ командира ВЧ від 02.04.2025 року №96, який не стосується правомірності звільнення позивачки, а визначає дату виключення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а також належні розрахунки при звільненні.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк