465/4952/26
1-кп/465/1057/26 

Вирок
Іменем України
01.06.2026        м. Львів 

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження матеріали кримінального провадження №12026142370000118 від 19.04.2026 про обвинувачення 
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львів, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, -
в с т а н о в и в:
Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , 18.04.2026 близько 09:00 год., будучи ознайомлена під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2025 у справі №465/9974/25, провадження 2-о/465/380/25, про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене тимчасове обмеження її прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний з домашнім насильством, діючи умисно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , 22.04.2026 близько 00:10 год., будучи ознайомленою під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2025 у справі №465/9974/25, провадження 2-о/465/380/25, про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене тимчасове обмеження її прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний з домашнім насильством, діючи умисно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім цього, постановою Франківського районного суду м. Львова №3/465/673/26 від 02.02.2026 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень та направлено для проходження програми для кривдників до громадської організації «Джерело», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, буд. 67, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» строком на три місяці. 
ОСОБА_3 у приміщенні Громадської організації «Джерело» належним чином ознайомлено із індивідуальним планом проходження програми для кривдників, в тому числі їй роз`яснено, що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, передбачена кримінальна відповідальність відповідно до ст. 390-1 КК України, та повідомлено про те, що з 24.03.2026 розпочинається заняття «програми для кривдників», за адресою: м. Львів, вул. Чупринки, буд. 67. Однак, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про покладений на неї обов`язок проходити програму для кривдників, який встановлений постановою Франківського районного суду м. Львова №3/465/673/26 від 02.02.2026 року, маючи реальну можливість проходити програму для кривдників, діючи умисно, з метою ухилення від її проходження та виконання вищезазначеної постанови суду, без поважних причин, в обумовленні графіком дні, 3 рази не з`явилася для проходження програми для кривдників до громадської організації «Джерело», за адресою: м. Львів, вул. Чупринки, 67, чим умисно ухилилась від проходження програми кривдників.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному невиконанні обмежувального припису особою, щодо якої такий застосовано судом та умисно ухиленні від проходження програми для кривдників, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 309-1 КК України. 
22.05.2026 протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу судді, головуючою у справі визначено суддю ОСОБА_5 .
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 25.05.2026 відмовлено в об`єднанні в одне провадження матеріалів кримінального провадження №12025142370000278 від 07.06.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та передано матеріали кримінального провадження №2026142370000118 від 19.04.2026 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України (судова справа №465/4952/26 судове провадження №1-кп/465/1057/26) відповідальній особі Франківського районного суду м. Львова для здійснення повторного автоматизованого розподілу у порядку, передбаченого ч. 3 ст. 35 КПК України.
25.05.2026 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею визначено ОСОБА_1 .
Зі змісту заяв обвинуваченої ОСОБА_3 , складених у присутності її захисника - адвоката ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість і не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, а також зпогоджується із розглядом даного обвинувального акту за її відсутності, звернулася із заявою про розгляд справи у спрощеному порядку, надала свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без її участі.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, подала заяву, в якій не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, беручи до уваги відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої, з урахуванням клопотань інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт може бути розглянуто у порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинила умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосовано судом, та умисно ухилилась від проходження програми для кривдників, тобто вчинила кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ст. 390-1 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 у поданих заявах зазначені обставини не оспорює і вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені у повному обсязі, свою вину у вчиненні указаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, відтак її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Ухвалою від 25.05.2026 року призначено судовий розгляд у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №12026142370000118 від 19.04.2026 року, перевіривши встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини інкримінованого кримінального проступку, які не оспорюються учасниками судового провадження, враховуючи беззаперечне визнання обвинуваченою своєї винуватості у його вчиненні, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, стороною обвинувачення доведена повністю, дії обвинуваченої органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосовано судом, та умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує: характер і ступінь тяжкості скоєного нею кримінального проступку, передбаченого за ст. 390-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу віднесене до категорії кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, яка відповідно до довідки № 1260 від 23.04.2026 року на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, відповідно до довідки № 1673 від 21.04.2026 року неперебуває на обліку у лікаря-нарколога.
Обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченої.
Обставини, які обтяжують покарання – вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою обвинувачена перебуває у сімейних відносинах.
При цьому суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 неодноразово судима за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, зокрема:
- вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2026 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, призначено покарання в виді одного року обмеження волі, на підставі ч.1 ст.71 КК україни, з урахувнням положення ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Льова від 17.09.2025 та остаточне покарання призачено у вигляді одного року одного місяця обмеженя волі;
- вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2026 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, призначено покарання в виді одного року обмеження волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахувнням положення ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Льова від 17.09.2025 та остаточне покарання призачено у вигляді одного року двох місяців обмеженя волі;
- вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, призначено покарання в виді одного року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком приєднано не відбуту частину покарання у виді пробаційного нагляду за вироком Франківського районного суду м. Львова від 16.01.2025 та з урахуванням п.5 ч.1 ст. 72 КК України, остаточне покарання у вигляді двох років обмеження волі.
Санкція статті 390-1 КК України передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки та обмеження волі та той самий строк.
Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, війсбковослужбовців строкової служби та осіб з інвалідністюпершої і другої групи.
Обставин, передбачених ч.3 ст. 61 КК УКраїни, не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є умисним та кваліфікується за ст. 12 КК України як проступок, особливості й обставини його вчинення, враховуючи, що обвинувачена на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувала, за реєстрованим місцем прожтвання характерезується негативно, раніше не одноразово судима за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, що визначальною мірою характерезує ступінь небезпечності як винуватої особи, також її поведінку під час та після вчинення неправомірних дій і вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 390-1 КК України, у виді обмеження волі.
Підстав для засосування ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Остаточне покарання обвинуваченій слід визначити із застосуванням положень ч.4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувались.
Керуючись частиною 3 статті 349, статтями 371, 373, 374, 376, 382 КПК України, суд, -
у х в а л и в : 
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на один рік два місяці.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покарання, призначеного за вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026, менш суворих покарань, призначених за даним вироком та вироками Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2026, статочно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Строк покарання рахувати з часу приведення його до виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1