Справа № 367/11270/25

РІШЕННЯ
Іменем України
30 квітня 2026 року	селище Бородянка  	

Бородянський районний суд Київської області в складі головуючого – судді Стасенка Г.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 2021 року між ТОВ "ФК "ФОРЗА" і ОСОБА_1 був укладний договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210423189, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами договору кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 4429 грн, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. Кінцевий термін погашення позики не пізніше 16 травня 2021 року, процентна ставка за користування коштами (базова процентна ставка) 1.85%, та 2.5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення (користування коштами поза межами строку на який надано кредит). Кредитодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та в строк, визначений договором. Відповідачка свої зобов`язання не виконала, не здійснила жодного платежу за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. 30 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "ФОРЗА" та ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" укладений договір факторингу № 20211130-Ф/1, відповідно до якого ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" набуло статусу кредитора та набуло права грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ТОВ "ФК "ФОРЗА", в тому числі і до ОСОБА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, заборгованість відповідачки перед новим кредитором станом на 10 вересня 2025 року становить 13990 грн 47 коп., з яких 4429 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2458 грн 20 коп. – заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до договору, 6643 грн 50 коп. – заборгованість за процентами, нарахованими новим кредитором поза межами строку дії договору, за період з 01 грудня 2021 року по 29 січня 2022 року, 459 грн 77 коп. – інфляційне збільшення, нараховане новим кредитором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період 17 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року. З урахуванням вказаних обставин просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 000210423189 від 17 квітня 2021 року в розмірі 13990 грн 47 коп. і відшкодувати судові витрати. 
За ухвалою судді від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; у встановлені судом строки відповідачка відзив на позов суду не подала.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 17 квітня 2021 року між ТОВ "ФК "ФОРЗА" і ОСОБА_1 укладений договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210423189, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4429 грн, строком кредитування 30 днів, до 16 травня 2021 року, зі сплатою процентів у розмірі 1.85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (базова процентна ставка); орієнтовна загальна вартість кредиту складає 6887 грн 20 коп. та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 675.28% річних від суми заборгованості за кредитом (а.с.7-14, 23).
30 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" і ТОВ "ФК "ФОРЗА" укладений договір факторингу № 20211130-Ф/1, відповідно до якого ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 000210423189 від 17 квітня 2021 року (а.с. 15-21).
Відповідно до реєстру прав вимог до договору факторингу № 20211130-Ф/1 від 30 листопада 2021 року, ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" набуло права вимоги до відповідачки в розмірі 6887 грн 20 коп., з яких: 4429 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2458 грн 20 коп. – заборгованість за відсотками (а.с. 21). 
Згідно з розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 000210423189 від 17 квітня 2021 року, станом на 10 вересня 2025 року становить 13990 грн 47 коп., з яких 4429 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2458 грн 20 коп. – заборгованість по строковим процентам за користування кредитом, 6643 грн 50 коп. – залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору, нарахованими новим кредитором, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 01 грудня 2021 року по 29 січня 2022 року, 459 грн 77 коп. – інфляційне збільшення, нараховане новим кредитором за період з 17 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року (а.с. 22).
21 листопада 2022 року ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" звернулось до відповідачки з досудовою вимогою № 438/86 про сплату заборгованості за кредитним договором, проте вказана вимога відповідачкою проігнорована (а.с. 24).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконувала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики в розмірі 4429 грн, тому вимога позивача в цій частині є доведеною і підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд враховує таке.
Згідно з положеннями ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного кредитного договору № 000210423189 від 17 квітня 2021 року відповідачка отримала позику, яку зобов`язувалась повернути в повному обсязі у визначений договором строк до 16 травня 2021 року.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування – 30 днів, тобто до 16 травня 2021 року.
Досліджений судом розрахунок заборгованості, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходять за межі строку кредитування (30 днів, до 16 травня 2021 року).
За таких обставин суд вважає, що відповідачка повинна була сплатити кредитору відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 2458 грн 20 копійок.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, оскільки відповідачка умови вказаного договору належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" заборгованість за кредитним договором № 000210423189 від 17 квітня 2021 року в розмірі 7346 грн 97 коп., яка складається з 4429 грн – сума заборгованості за кредитом, 2458 грн 20 коп. – сума заборгованості за відсотками, 459 грн 77 коп. – інфляційні втрати (нараховані на суму заборгованості в розмірі 6887 грн 20 коп. за період з 17 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року).
Щодо вимог про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги № 20250908-10К від 08 вересня 2025 року, розрахунок суми судових витрат, згідно з яким витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, складають 7000 гривень (а.с. 26-28).
Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову і розмір задоволених вимог, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідачки на користь ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність визначення до відшкодування таких витрат у розмірі 2500 гривень.
Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Артеміда-Ф" підлягає частковому задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1272 грн 11 коп., виходячи з розрахунку: 7346 грн 97 коп. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) / 13990 грн 47 коп. (розмір заявлених позовних вимог).
В іншій частині в позові необхідно відмовити.
Керуючись ст. 207, 512, 514, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" (ЄДРПОУ: 42655697, ІВАN НОМЕР_2 в АТ "ОТП Банк", МФО банку 300528) заборгованість договором про надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210423189 від 17 квітня 2021 року в розмірі 7346 (сім тисяч триста сорок шість) гривень 97 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1272 (одну тисячу двісті сімдесят дві) гривні 11 копійок і витрат на правову допомогу 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
В іншій частині в позові відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя	Геннадій СТАСЕНКО