н\п 2/490/1946/2026 Справа № 490/541/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Могила Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_2 належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Зареєстрованими особами у вказаній квартирі є Позивач ОСОБА_1 , Відповідач ОСОБА_2 та Третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні Позивача ОСОБА_3 . Разом з тим, Відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2004 року. До цього часу сторони по даній справі перебували у шлюбі, що був розірваний 28.08.2003 року, запис 431, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Миколаєва, серія НОМЕР_1 . Відповідач не проживає у вищевказаній квартирі з 2004 року, не несе витрати на утримання квартири, комунальні платежі не сплачує (має заборгованість зі сплати за надані комунальні послуги, інших домовленостей між Позивачем та Відповідачем не встановлено, чим підтверджує втрату свого інтересу до житла. Відповідач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 з 22.06.1990 року, але Актом про непроживання від 26.01.2026 року підтвердужється відсутність проживання Відповідача з 2004 року, тобто більше 22 років.Позивач вважає, що Відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим, Позивач була змушена звернутися до Суду для захисту своїх прав.
Ухвалою суду від 28.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі , призначено підготовче судове засідання .
Ухвалою суду від 26.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку.Крім того, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно дост. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
До матеріалів справи додано акт про непроживання від 26 січня 2026 року , з якого вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2004 року і по даний час не проживає. Акт складено у присутності: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » у зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 12.12.2023 року Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) .
До матеріалів справи додано витяг із рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.12.2017 року №1014 про зміну договору найму житлових приміщень внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї із ОСОБА_9 на ОСОБА_10 у зв`язку зі смертю.
Зареєстрованими особами у квартирі АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано за рішенням суду 28.08.2003 року. 
До матеріалів справи долучено платіжні інструкції про сплату комунальних послуг.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Суд застосовує при вирішенні цього спору житлове законодавство, зокрема положення Житлового кодексу України в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин.
Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, врегульовані нормами ЦК України та ЖК України.
Відповідно до Закону України «Про основні засади житлової політики» від 13.01.2026 (який набрав законної сили 15.02.2026) Житловий кодекс України втратив чинність, крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
Суд також враховує зміни житлового законодавства, зокрема набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики». Водночас спірні правовідносини у даній справі виникли значно раніше - на момент вселення членів сім`ї до спірного житлового приміщення та подальшого фактичного проживання сім`ї у квартирі. Отже, правовідносини щодо користування спірним житловим приміщенням виникли та тривали у період дії положень Житлового кодексу України, які регулювали порядок користування житлом державного та комунального житлового фонду. Враховуючи принцип незворотності дії законів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України, а також те, що спірні житлові правовідносини сформувалися за дії зазначених норм, суд застосовує положення статей Житлового кодексу України для оцінки прав та обов`язків сторін у даній справі.
Відповідно до ч.1 ст.71ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Аналіз норм ст.ст.71,72ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі більше 22 років, тобто понад строки встановлені у ст.71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано.
Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач остаточно втратив інтерес до спірного житлового приміщення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 18,259, 263-265, 284 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО