СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/14487/26
пр. № 2-о/759/420/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді        Єросової І.Ю.,
при секретарі        Біляку М.О.,
за участі заявниці         ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (03067, м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, 1/28) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:
27.05.2026 ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною заявою, у якій просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Свердловська Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку, Україна.
Дану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України - у м. Донецьку, Україна, мати заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла. Вказаний факт підтверджує письмовими показами ОСОБА_3 , а також, як вказує заявниця, листуванням із братом, який перебував на окупованій території разом із матір`ю, у соціальній мережі «Телеграм».
Враховуючи, що смерть матері заявниці настала саме на тимчасово окупованій території України, документальних доказів на підтвердження факту смерті матері ОСОБА_1 не має, остання змушена звертатися до суду із заявою про встановлення факту смерті батька. Метою встановлення даного факту є державна реєстрації смерті матері на підконтрольній українській владі території.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2026 для розгляду вказаної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.
Ухвалою від 01.06.2026 провадження у справі відкрито, судовий розгляд призначено на 11 год. 00 хв. 03.06.2026 року.
У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримує вимоги заяви та просить задовольнити її. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 їй зателефонував брат, який проживав разом із матір`ю на окупованій території, та повідомив, що мати померла. Коли ІНФОРМАЦІЯ_3 до них додому прийшла подруга матері - ОСОБА_3 , тіла вже не було у квартирі. Остання дізналася, що матір вже забрали до моргу. Враховуючи, що брат не виходив на зв`язок, вона попросила подругу матері поїхати в морг і забрати тіло матері, однак, прибувши до моргу, ОСОБА_3 дізналася, що тіло вже забрали, хто саме - їй не повідомили. Також ОСОБА_3 показали запис про смерть, однак не дозволили сфотографувати, оскільки вона не є членом сім`ї чи родичем померлої. З метою отримання інформації про смерть матері вона скеровувала запити до органів рф на електронну пошту, однак жодної відповіді так і не отримала. Також сестра, яка наразі проживає у Німеччині, зверталася через електронну пошту до органів рф, однак отримала відповідь про те, що довідка про смерть матері може бути видана у випадку підтвердження родинних зв`язків.
Також заявниця підтверджує, що вона вже зверталася до Солом`янського районного суду м. Києва із аналогічними вимогами, однак в рамках того судового провадження її просять надати медичні документи, які підтверджують факт смерті матері, яких вона фактично не має.
Уповноважена особа Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату і час судового засідання, не суду не прибула, жодних заяв чи клопотань не надсилала.
Суд, вислухавши пояснення заявниці, вивчивши доводи заяви про встановлення факту смерті, а також ознайомившись із долученими до неї документами, доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За змістом ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
27.05.2026 заявниця ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Свердловська Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку, Україна, яку мотивує неможливістю реєстрації факту смерті в уповноважених органах на території України у зв`язку із відсутністю у неї документального підтвердження факту смерті матері на окупованій рф території України.
В силу положень абзацу 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Факт родинних відносин заявниці ОСОБА_1 із особою, факт смерті якої на тимчасово окупованій території України просить визнати ОСОБА_2 , підтверджується:
- копією свідоцтва про народження заявниці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 05.07.1972 року (т. 1 а.с. 10);
- копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , яким підтверджується факт реєстрації заявницею ОСОБА_1 шлюбу із ОСОБА_4 та зміни прізвища із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (т. 1 а.с. 11).
Як стверджує заявниця, громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особа якої підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 , виданим 01.10.1997 Пролетарським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку, Україна.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зі змінами на час розгляду справи, територія м. Донецька є тимчасово окупованою територією з 24.02.2022 року.
Відповідно до п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Водночас, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявниця надає суду заяву громадянки ОСОБА_3 , 1944 року народження, яка підтверджує, що ОСОБА_2 померла та похована у м. Макіївка, Донецької області, Україна, та листування із контактом «Бабушка» у соціальній мережі «Телеграм». 
За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 № 545.
Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідн о до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У даній категорії справ достатніми доказами на підтвердження факту смерті особи на тимчасово окупованій території України можуть бути фотодокази, медична довідка про смерть, свідоцтво про смерть, видане окупаційним органом влади.
Натомість заявницею не надано суду достатніх доказів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у певний час, у певному місці і за певних обставин (лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть).
Положенням п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.
За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже обставини, викладені заявницею у заяві про встановлення факту, не знайшли свого підтвердження та не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 18, 258, 263-265, 272, 273, 315-319, 352-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Заяву  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (03067, м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, 1/28) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя         Єросова І.Ю.