ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4235/24 Суддя першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Файдюка В.В.,
суддів Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Ескалаторна компанія Київенергопроект» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :
У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша Ескалаторна компанія Київенергопроект» (далі – позивач, ТОВ «ПЕК КЕП») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач-1, ГУ ДПС у м. Києві), Державної податкової служби України (далі – відповідач-2, ДПС України), в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.09.2023 №9541185/43966946 та рішення ДПС України за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 02.10.2023 №71153/43966946/2;
- зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 09.08.2023 №7, подану на реєстрацію ТОВ «ПЕК КЕП».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спірне у цій справі рішення ГШУ ДПС у м. Києві не містить обґрунтованих мотивів його прийняття та не пов`язане з підставами зупинення, у той час як квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної не містила переліку документів, які необхідно було подати платнику податків для реєстрації податкової накладної, а позивачем у свою чергу були надані всі необхідні та достатні для цього документів. Крім того, суд підкреслив, що відповідач-1 не направляв на адресу позивача жодних запитів щодо недостатності документів. Покладаючи на ДПС України обов`язок з реєстрації податкової накладної, суд зазначив, що такий спосіб захисту є належним та не допускає втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано наявні законодавчі підстави для зупинення реєстрації податкової накладної, а також ненадання чи часткове ненадання позивачем документів після отримання повідомлення про необхідність їх надання. Крім того, наголошує на втручанні у дискреційні повноваженні ДПС України при покладенні на неї обов`язку з реєстрації податкової накладної.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу від ТОВ «ПЕК КЕП» і ДПС України не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 19.05.2026.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2026 витребувано у ГУ ДПС у м. Києві належним чином засвідчені копії пояснень і додаткових пояснень та документів, які надавалися ТОВ «ПЕК КЕП» стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній від 09.08.2023 №7, із зазначенням, які окремі документи подавалися до пояснень та до додаткових пояснень.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ПЕК КЕП» 22.01.2021 зареєстровано в якості юридичної особи, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Видами господарської діяльності позивача за кодом КВЕД є: 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи (основний); 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 43.21 Електромонтажні роботи; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.05.2023 між ТОВ «Київ Молл Менеджмент» (Покупець) і ТОВ «ПЕК КЕП» (Постачальник) укладено договір поставки №1953-2022, за умовами якого Постачальник зобов`язується на умовах Договору та додатків до нього поставити і передати у власність Покупця запасні частини для поточного ремонту ескалаторів, траволаторів, ліфтів, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити, поставлений належним чином і належної якості, кількості, комплектності, асортименту, товар в строки і на умовах, встановлених договором і специфікацією.
Згідно з видатковою накладною від 09.08.2023 №266 товар було передано ТОВ «Київ Молл Менеджмент» на підставі довіреності від 09.08.2023 №115. 
На виконання вимог пункту 187.1 статті 187 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі – ПК України) позивачем було складено податкову накладну №7 від 09.08.2023 та направлено її на реєстрацію в Єдиний реєстр податкових накладних.
Разом з тим, платником податків отримано квитанцію, якою повідомлено, що документ збережено, однак реєстрація зупинена відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПК України. Підставою для зупинення визначено те, що обсяг постачання товару/послуги 8482, 8536 перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку). У зв`язку з цим запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
У зв`язку з отриманням квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної позивачем направлено контролюючому органові повідомлення від 04.09.2023 №1 про надання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, до яких додано 7 додатків.
У свою чергу 07.09.2023 позивачу направлено повідомлення №9482230/43966946 про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У повідомленні комісією регіонального рівня вказано про ненадання позивачем складських документів, банківських виписок з особових рахунків, а також платіжних доручень.
У подальшому комісія ГУ ДПС у м. Києві прийняла рішення про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.09.2023 № 9541185/43966946.
Спірне рішення прийнято у зв`язку з ненаданням/частковим наданням додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеній у податковій накладній/ розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Єдиному реєстрі податкових накладних, при отриманні повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, платником податку.
За результатами адміністративного оскарження спірний індивідуальний акт залишений без змін рішенням ДПС України від 02.10.2023 №71153/43966946/2.
Вважаючи указані рішення ГУ ДПС у м. Києві та ДПС України протиправними, ТОВ «ПЕК КЕП» звернулося до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
За правилами п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 10 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 (далі – Порядок зупинення №1165), у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Мінфіну від 12 грудня 2019 р. № 520 (п. 11 Порядку зупинення № 1165).
Пунктом 4 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520 (далі – Порядок №520), визначено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.
Відповідно до п. 5 Порядку № 520 перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати:
договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;
договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;
розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.
Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку подає до ДПС в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку з урахуванням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2017 року за № 959/30827 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 01 червня 2020 року № 261) (п. 7 Порядку № 520).
За правилами п. 9 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.
За результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку:
або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 глави 1 розділу II Кодексу, за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;
або направляє повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та / або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі (далі - Повідомлення), за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку з пропозицією щодо надання платником податку додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/ розрахунку коригування;
або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у разі надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 глави 1 розділу II Кодексу, за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Платник податку має право подати до контролюючого органу додаткові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення.
Додаткові письмові пояснення та копії документів, зазначені в абзаці шостому цього пункту, платник податку подає до ДПС в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку з урахуванням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2017 року за № 959/30827 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 01 червня 2020 року № 261).
За результатами розгляду поданих додаткових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем їх отримання, приймає рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Якщо платник податку не надав додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі протягом 5 робочих днів, що настають за днем граничного строку їх подання, визначеного абзацом шостим цього пункту.
Пунктом 10 Порядку № 520 визначено, що комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі: ненадання / часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, при отриманні Повідомлення; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
У свою чергу пунктом 12 Порядку № 520 передбачено, що рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавець встановив чітку та послідовну процедуру реалізації обов`язку платника щодо реєстрації податкової накладної, яка поєднує як обов`язок платника податку належним чином документально підтвердити здійснення господарської операції, так і повноваження контролюючого органу здійснювати превентивний контроль за дотриманням вимог податкового законодавства.
У межах цієї процедури зупинення реєстрації податкової накладної не є санкцією, а виступає тимчасовим запобіжним заходом, спрямованим на перевірку достатності та належності документального підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній. Водночас реалізація такого заходу з боку контролюючого органу обумовлена обов`язком дотримання встановленого законом порядку, зокрема належного інформування платника про підстави зупинення реєстрації та перелік документів, необхідних для подальшого розгляду питання.
Разом із цим, у разі коли платник, будучи належним чином повідомленим про необхідність надання додаткових пояснень та копій документів, не скористався наданим йому правом на їх подання або скористався ним частково, негативні процесуальні наслідки такої поведінки покладаються саме на нього. За таких обставин контролюючий орган, діючи в межах та у спосіб, визначених Порядком № 520, має законні підстави для прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної без необхідності надання додаткової оцінки реальності господарської операції по суті.
Таким чином, відмова в реєстрації податкової накладної у випадку ненадання або часткового надання платником податку витребуваних пояснень і документів є не проявом надмірного формалізму з боку податкового органу, а наслідком невиконання платником податку встановленого законом процесуального обов`язку, що, у свою чергу, унеможливлює реалізацію податковим органом покладеної на нього функції оцінки достатності та належності поданих матеріалів.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.02.2026 у справі № 300/2087/24.
Матеріали справи з урахуванням отриманих від ГУ ДПС у м. Києві відомостей на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції свідчать, після подання ТОВ «ПЕК КЕП» 04.09.2023 первинних пояснень та документів на виконання квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної від 09.08.2023 №7 комісією регіонального рівня контролюючого органу платнику податку було направлено повідомлення від 07.09.2023 №9482230/43966946 про необхідність надання додаткових пояснень та документів. У зазначеному повідомленні контролюючим органом чітко та конкретно визначено перелік документів, подання яких є необхідним для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, а саме складські документи, банківські виписки з особових рахунків, платіжні доручення.
Водночас у встановлений Порядком № 520 строк ТОВ «ПЕК КЕП» додаткові пояснення та копії витребуваних документів контролюючому органу не подало. При цьому, у позовній заяві, додаючи до неї повідомлення від 07.09.2023 №9482230/43966946, підприємство взагалі не згадує нього попри те, що підставою прийняття спірного рішення від 18.09.2023 №9541185/43966946 стало як раз ненадання документів чи пояснень на таке повідомлення. За таких обставин комісія регіонального рівня, діючи відповідно до пунктів 9, 10 Порядку № 520, прийняла рішення про відмову в реєстрації податкових накладних з мотивів ненадання та часткового надання платником податку документів, необхідних для підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній.
З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що ненадання платником податку додаткових пояснень та документів, прямо й конкретно витребуваних контролюючим органом у межах процедури зупинення реєстрації податкових накладних, є самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення про відмову в їх реєстрації за умови, що податковим органом дотримано вимог законодавства щодо змісту, форми та мотивованості відповідного повідомлення.
До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 30.01.2026 у справі №260/224/24.
За таких умов відмова у реєстрації податкової накладної зумовлена не оцінкою реальності господарської операції по суті, а процесуальною поведінкою платника податку, який, будучи належним чином проінформованим про перелік необхідних документів, не скористався наданим йому правом на їх подання, що унеможливило здійснення контролюючим органом оцінки достатності та належності документального підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній.
Судом апеляційної інстанції враховується, що матеріалами справи підтверджено, що повідомлення контролюючого органу містило чіткий, конкретизований та зрозумілий перелік документів, необхідних для підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній, зокрема, складських документів, банківських виписок та платіжних доручень, що унеможливлювало двозначне тлумачення вимог контролюючого органу та забезпечувало платнику податку реальну можливість подати саме ті документи, які були необхідними для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що контролюючий орган, діючи в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений ПК України і Порядком № 520, правомірно відмовив у реєстрації спірної податкової накладної, оскільки платник податку, будучи належним чином повідомленим про необхідність подання конкретно визначених додаткових пояснень та документів, не скористався наданим йому правом на їх подання, що унеможливило прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
До аналогічного висновку за подібних обставин прийшов Верховний Суд й у постанові від 30.01.2026 у справі №260/224/24.
З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, залишивши поза увагою підстави прийняття рішення від 18.09.2023 №9541185/43966946 про відмову у реєстрації податкової накладної та не встановивши у зв`язку з цим факт неподання платником додаткових письмових пояснень та копій документів у відповідь на повідомлення про необхідність їх надання.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. ч. 2, 6 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини рішення № 6-зп від 25.11.1997; пункт 1 резолютивної частини рішення № 9-зп від 25.12.1997 та пункт 1 резолютивної частини рішення №19-рп/2011 від 14.12.2011).
Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відтак, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує кожному захист своїх прав , які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Так, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень - відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.
У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.
Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.
При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Як убачається із змісту спірного рішення від 02.10.2023 №71153/43966946/2, ДПС України скарга ТОВ «ПЕК КЕП» залишена без задоволення, рішення Комісії ГУ ДПС у м. Києві – без змін.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Запроваджені Порядком розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість, про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку та Податковим кодексом України способи оскарження рішень податкових органів - адміністративний та судовий - повною мірою дають можливість платнику податків захистити порушене право. При цьому, за механізмом їх реалізації вони не є тотожними. Так, доводи позивача, викладені у скарзі, оцінені судом під час розгляду справи, а не шляхом оцінки рішення прийнятого вищестоящими податковими органами за результатами адміністративного оскарження. Саме по собі рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків.
За таких обставин, указане рішення саме по собі не є юридично значимим для позивача, адже не має безпосереднього впливу на його суб`єктивні права та обов`язки шляхом позбавлення можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 826/24656/15 та від 27.04.2020 у справі №360/1050/19.
На переконання суду апеляційної інстанції, такий висновок не суперечить положенням п. 17 Порядку розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість, про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, який передбачає, що рішення комісії центрального рівня не підлягає адміністративному оскарженню та може бути оскаржено в судовому порядку у строки, визначені статтею 56 Кодексу. Адже указана норма гарантує право на судове оскарження спірного акта, водночас не визначає, що його скасування є належним способом захисту порушених прав особи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби України № 71153/43966946/2 від 02.10.2023 безпосередньо не порушує права та інтереси ТОВ «ПЕК КЕП», а тому підстави для його скасування відсутні, що також не було враховано судом першої інстанції.
Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для прийняття спірного рішення про відмову у реєстрації податкової накладної з огляду на невиконання платником податків обов`язку з надання додаткових документів і пояснень, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовані норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду – скасувати, ухваливши нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві – задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Ескалаторна компанія Київенергопроект» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк 

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення виготовлено 09 червня 2026 року.