ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року  Справа №918/141/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Мельник О.В.
суддя Гудак А.В. 
суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Левчук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 (суддя Політика Н.А., повне рішення складено 30.03.2026)
за позовом Рівненської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс"
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головного управління ДПС у Рівненській області,
про стягнення коштів у сумі 1270832,19 грн
за участю представників: 
позивача - Українець М.В.,
відповідача - Самолюка В.В.,
третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" на користь Рівненської міської ради 1270832,19 грн орендної плати та 19062,48 грн судового збору.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав свої зобов`язання з оплати орендної плати за землю з юридичних осіб за договорами, відтак заборгованість відповідача перед позивачем за 2025 рік складає 1270832,19 грн.
Разом з тим вказав, що сума боргу з орендної плати підтверджена належними доказами, відповідач розміру вказаного боргу не спростував, доказів на підтвердження його сплати не надав, а тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт, зокрема, вказує, що висновок суду про зміну в бік збільшення орендної плати на підставі витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9901670722025, НВ-9901673822025, НВ-5600057812025 від 16.01.2025, не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем не надано нормативно-правового акту Рівненської міської ради, як органу місцевого самоврядування, яким би вносилися зміни до порядку визначення, у тому числі розміру орендної плати, передбаченого положеннями Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі".
Крім того, зауважує, що дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо виготовлення та видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №НВ-9901670722025, №НВ-9901673822025, №НВ-5600057812025 від 16.01.2025 року, без врахування наявних локальних коефіцієнтів по інженерно-інфраструктурних факторах вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі порушення стали підставою для звернення ТОВ "Рівненський МЖК" із позовною заявою до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа Рівненська міська рада про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування витягів.
Також зазначає, що після завершення будівництва житлових та нежитлових об`єктів на земельних ділянках, що перебувають в оренді відповідача на підставі договорів оренди: к.н.5610100000:01:012:0073, відповідні об`єкти були відчужені фізичним та юридичним особам; к.н.5610100000:01:012:0074, місця на відповідній стоянці були відчужені фізичним особам. 
Таким чином, вказує, що до нових власників об`єктів нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно. Тобто, внаслідок набуття права власності на побудовані на орендованій згідно договору оренди землі від 14.08.2006 року №040658300244 об`єкти нежитлової нерухомості іншими фізичними особами, у таких осіб виникло право користування (оренди) частиною земельної ділянки, на якій вони розташовані, а у ТОВ "Рівненський МЖК" припинено право оренди такою частиною земельної ділянки.
Скаржник вважає, що вимога Рівненської міської ради про стягнення із ТОВ "Рівненський МЖК" орендної плати за всю площу орендованих земельних ділянок та відповідно розміру орендної плати, без врахування факту припинення у ТОВ "Рівненський МЖК" права оренди на ті частини орендованих земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомості, що належать фізичним і юридичним особам, та відповідного зменшення орендованої відповідачем площі земельної ділянки, є безпідставною та суперечить вимогам ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України та ст. 7 Закону України "Про оренду землі".
У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що станом на момент виникнення спірних правовідносин договори оренди землі були чинними, не розірваними та не припиненими у встановленому законом порядку. Відомості про припинення права оренди відповідача щодо вказаних земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, саме ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" залишається належним землекористувачем та платником орендної плати.
Вважає, що доводи апелянта про автоматичний перехід обов`язку зі сплати орендної плати до власників об`єктів нерухомості є безпідставними, оскільки сам факт відчуження окремих об`єктів нерухомого майна не припиняє автоматично права оренди земельної ділянки первісного орендаря. До моменту внесення змін до договору оренди або припинення права оренди відповідач залишається стороною договору та зобов`язаний сплачувати орендну плату у повному обсязі. 
Окрім того, зазначає, що скасування витягів з технічної документації не свідчить про скасування самої нормативної грошової оцінки земельних ділянок, технічної документації або рішення органу місцевого самоврядування про її затвердження. Відтак, скасування витягів саме по собі не припиняє існування нормативної грошової оцінки земельних ділянок та не звільняє орендаря від обов`язку сплачувати орендну плату.
Позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 року - без змін.
У судове засідання, призначене на 02.06.2026 року, третя особа не забезпечила явку свого уповноваженого представника, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі заявив клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №460/3368/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.
Обґрунтовуючи вказане клопотання, скаржник зазначає, що справа №918/141/26 є пов`язаною з адміністративною справою №460/3368/26, яка перебувала в провадженні Рівненського окружного адміністративного суду. Предметом розгляду у цій справі, серед іншого, були вимоги про визнання протиправними дій ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо незастосування у витягах №НВ-9901670722025, №НВ-9901673822025, №НВ-5600057812025 з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованих 16.01.2025, локальних коефіцієнтів за локальними (інженерно-інфраструктурними) факторами, а також про скасування відповідних витягів. Фактом існування зазначених витягів позивач у справі №918/141/26 обґрунтовує свої позовні вимоги в частині збільшення розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки землі.
Вважає, що правомірність здійсненого розрахунку нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яким Рівненська міська рада обґрунтовує збільшення розміру орендної плати, яка нібито несплачена відповідачем, у межах справи №918/141/26, є предметом оскарження в адміністративній справі №460/3368/26. Саме від розміру сукупного коефіцієнту Км3 залежить остаточний розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок, і як наслідок – розмір орендної плати за такі земельні ділянки.
Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. 
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 у справі №460/3368/26 набрало законної сили 05.05.2026 року. 
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги позицію апелянта щодо недоцільності зупинення провадження, висловлену в судовому засіданні, у зв`язку з набранням законної сили рішенням від 03.04.2026 у справі №460/3368/26, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду клопотання апелянта про зупинення провадження у даній справі.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.07.2006 року між Рівненською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" укладено договір оренди землі № 040658300244 (зі змінами) щодо передачі в оренду земельних ділянок загальною площею 61200 мІ з к.н.5610100000:01:012:0074 та 5610100000:01:012:0073 в районі вулиць Василя Червонія та Гайдамацької для будівництва та обслуговування II черги забудови мікрорайону молодіжного житлового комплексу.
За оренду земельних ділянок площею 4232 м2 та 56968 м2 орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі.
Розмір орендної плати в рік за кожну земельну ділянку складає суму з орендної плати, а саме 3,0% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Відповідно до витягу № HB-9901670722025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2025 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 56968 м2 з к.н.5610100000:01:012:0073 станом на 16.01.2025 року становила 63734769, 42 грн.
Таким чином, розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складав 1912043,07 грн, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до умов договору оренди землі.
У свою чергу, відповідно до витягу №НВ-9901673822025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2025 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4232 м2 з к.н.5610100000:01:012:0074 станом на 16.01.2025 року становила 3 452 848,29 грн.
Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складав 103585,45 грн, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до умов договору оренди землі.
Крім того, 20.03.2018 року між Рівненською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" укладено договір оренди землі щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 113 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:012:0112 в районі вулиць Василя Червонія та Гайдамацької для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії.
Відповідно до витягу № НВ-5600057812025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2025 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 113 м2 з к.н.5610100000:01:012:0112 станом на 16.01.2025 року становила 58 151,19 грн. 
Таким чином, розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складав 2616,80 грн, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до умов договору оренди землі.
Відповідно до листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 11.12.2025 № 7860/5/17-00-04-06-06 повідомлено, що згідно інформації, яка міститься в базах даних ДПС, ТОВ "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" (код ЄДРПОУ 13988757) у 2025 році було задекларовано платником орендну плату за землю з юридичних осіб по Рівненській міській ТГ в сумі 747 413,14 грн. 
Згідно даних податкової декларації зі сплати за землю Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" було задекларовано в розрізі кадастрових номерів земельних ділянок:
1. 5610100000:01:012:0073 - 693 648,06 грн.; 
2. 5610100000:01:012:0074 - 51529,26 грн.;
3. 5610100000:01:012:0112 - 2 235, 82 грн.
Як повідомлено Головним управлінням ДПС у Рівненській області, що станом на 10.12.2025 року задекларовані суми сплачені платником в повному обсязі.
Як зазначає позивач, залишок суми несплаченої орендної плати, яка підлягала декларуванню відповідачем та сплаті відповідно до умов договорів оренди землі за 2025 рік становить 1 270 832,19 грн, що підтверджується таким розрахунком:
- за земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:012:0073 (1912043,08 - 693648,06 = 1 218 395,02 грн.);
- за земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:012:0074 (103585,45 - 51529,26 = 52 056,19 грн.); 
За земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:012:0112 (2616,80 - 2235,82 = 380,98 грн.).
Враховуючи невиконання у повному обсязі орендарем свого обов`язку щодо сплати орендної плати з юридичних осіб, Рівненська міська рада як орендодавець звернулась з даним позовом до суду. 
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст.525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підставою виникнення правовідносин між сторонами є договори оренди землі від 26.07.2006 (зі змінами), від 20.03.2018 року. 
Частиною 1 ст.93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), яка кореспондується з ст.1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").
Відповідно до ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п. "в" ч.1 ст.96 ЗК України).
Частиною 1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно зі ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Частиною 3 ст. 22 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, який погоджується сторонами в договорі, але у законодавчо встановлених межах. Розмір нормативної грошової оцінки згідно з наведеними вище законодавчими нормами встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування.
Орендодавець у випадку зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності вправі вимагати від орендаря сплати орендної плати у зміненому розмірі, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом про стягнення спірної суми.
Належному способу захисту орендодавця у такому випадку відповідає позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем. Водночас несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 914/2848/21.
Умовами договорів оренди сторони погодили, що за оренду земельних ділянок орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за кожну земельну ділянку складає суму з орендної плати, а саме 3,0% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Відповідно до витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка орендованих земельних ділянок становила: 
- земельна ділянки площею 56968 м2 з к.н.5610100000:01:012:0073 - 63734769,42 грн (витяг №HB-9901670722025 від 16.01.2025 року);
- земельна ділянки площею 4232 м2 з к.н. 5610100000:01:012:0074 - 3452848,29 грн (витяг №НВ-9901673822025 від 16.01.2025 року); 
- земельна ділянки площею 113 м2 з к.н. 5610100000:01:012:0112 - 58 151,19 грн (витяг №НВ-5600057812025 від 16.01.2025 року). 
Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, розмір орендної плати в рік за земельні ділянки складав: 1912043,07 грн (к.н.5610100000:01:012:0073), 103585,45 грн (к.н.5610100000:01:012:0074), 2616,80 грн (к.н. 5610100000:01:012:0112), що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки відповідно до умов договорів оренди землі.
Як вбачається зі змісту листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 11.12.2025 № 7860/5/17-00-04-06-06, згідно з інформацією, яка міститься в базах даних ДПС, ТОВ "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" (код ЄДРПОУ 13988757) у 2025 році було задекларовано орендну плату за землю з юридичних осіб по Рівненській міській територіальній громаді в сумі 747 413,14 грн, з яких 693 648,06 грн за земельну ділянку к.н.5610100000:01:012:0073; 51529,26 грн – к.н.5610100000:01:012:0074; 2 235,82 грн – к.н.5610100000:01:012:0112. Станом на 10.12.2025 року задекларовані суми сплачені платником в повному обсязі.
Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України на підтвердження сплати решти суми орендної плати за 2025 рік, яка підлягала декларуванню та сплаті відповідачем відповідно до умов договорів оренди землі та становить 1270832,19 грн, а саме: за земельну ділянку з к.н.5610100000:01:012:0073 - 1218395,02 грн (1912043,08 грн – 693648,06 грн), за земельну ділянку з к.н.5610100000:01:012:0074 - 52056,19 грн (103585,45 грн – 51529,26 грн), за земельну ділянку з к.н.5610100000:01:012:0112 - 380,98 грн (2616,80 грн – 2235,82 грн), відповідач суду не надав.
Враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати за земельні ділянки за 2025 рік у повному обсязі та відповідно наявність заборгованості в розмірі 1270832,19 грн, а також приймаючи до уваги, що її розмір підтверджується належними та допустимими доказами, не спростований відповідачем і доказів погашення зазначеної заборгованості матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати. 
Щодо доводів апелянта про скасування витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, якими обґрунтовано позовні вимоги у даній справі, на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 у справі №460/3368/26, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне. 
За змістом ст.1 Закону України "Про оцінку земель", яка кореспондується з пп.14.1.125 ст.14 ПК України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено Законом України "Про оцінку земель".
За правилами ч.5 ст.5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Статтею 13 Закону України "Про оцінку земель" встановлено випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок, зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (абз.2 ч.1). 
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5 ст.288 ПК України.
За змістом ч.1 ст.15 Закону України "Про оцінку земель", підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".
У відповідності до ст.20 Закону України "Про оцінку земель", за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. 
Порядок затвердження технічної документації з оцінки земель визначений ст.23 Закону Закону України "Про оцінку земель", зокрема, ч.1, 3 якої передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. 
Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Положеннями пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Отже, нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок є первинним, базовим документом, у якому визначається методика та результати розрахунку нормативної грошової оцінки земель, що відображає їх економічну цінність залежно від умов використання, та затверджується відповідною радою.
Водночас, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.
Тобто витяг з технічної документації є документом, який оформлюється за результатом проведення нормативної грошової оцінки та відображає дані стосовно окремої земельної ділянки. Він складається на основі розрахованих у встановленому порядку показників (коефіцієнтів), які визначені у технічній документації, що затверджується рішенням відповідної сільської, селищної або міської ради.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року справі №635/4233/19, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, а носить індивідуальний характер.
Згідно зі змістом резолютивної частини рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 у справі №460/3368/26, визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненської області щодо незастосування у витягах №HB-9901670722025, №НВ-9901673822025, №НВ-5600057812025 із технічної документації нормативної грошової оцінки орендованих земельних ділянок локального коефіцієнтів за локальним (інженерно-інфраструктурним) факторами: "не забезпечена централізованим теплопостачанням – 0,95", "не забезпечена централізованим водопостачанням – 0,95", "не забезпечена централізованим водовідведенням – 0,95", "не забезпечена централізованим теплопостачанням – 0,95", "не забезпечена централізованим газопостачанням – 0,95". Визнано протиправними і скасовано витяги №HB-9901670722025 від 16.01.2025, №НВ-9901673822025 від 16.01.2025, №НВ-5600057812025 від 16.01.2025 із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок з к.н.5610100000:01:012:0073, к.н.5610100000:01:012:0074, к.н.5610100000:01:012:0112. 
Отже, адміністративним судом надано оцінку правомірності виключно витягів як окремих документів, що не є тотожним скасуванню рішення ради про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Апеляційний суд зазначає, що оцінка судом першої інстанції таких доказів у справі, як витяги з нормативної грошової оцінки, у сукупності з правильно встановленими фактичними обставинами справи не може ставитися у залежність від наданої адміністративним судом оцінки правомірності цих документів.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визнання недійсними витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок без одночасного визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким відповідно до ст.23 Закону України "Про оцінку земель" затверджено таку технічну документацію, саме по собі не породжує правових наслідків для спірних правовідносин, не змінює їх змісту та не впливає на чинність нормативної грошової оцінки відповідних земельних ділянок. Відтак, зазначена обставина не звільняє орендаря від обов`язку сплачувати орендну плату в установленому законом та договорів порядку.
За умови скасування рішення ради про затвердження нормативної грошової оцінки, ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" як орендар не позбавлений права звернутись до суду про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/3368/26 ухвалене 03.04.2026, тоді як рішення Господарського суду Рівненської області у цій справі постановлене 23.03.2026.
Водночас, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому оцінка законності оскаржуваного рішення здійснюється з урахуванням обставин і подій, які існували на момент розгляду справи судом першої інстанції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц.
Оцінюючи доводи апелянта щодо переходу обов`язку зі сплати орендної плати до власників нерухомого майна, колегія суддів враховує, що згідно зі ст.525, 526, 629 ЦК України, ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендар зобов`язаний належним чином виконувати умови договорів оренди землі, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату. 
Враховуючи презумпцію правомірності правочину, встановлену статтею 204 ЦК України, яка жодною зі сторін не спростована, а також відсутність обставин визнання спірних договорів оренди недійсними, колегія суддів дійшла висновку, що договори оренди землі від 26.07.2006 (зі змінами) та від 20.03.2018 є чинними, породжують взаємні права та обов`язки сторін і відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковими для виконання на погоджених сторонами умовах.
За таких обставин до моменту внесення змін до договорів оренди або припинення права оренди у встановленому законом порядку відповідач залишається стороною відповідних договорів та зобов`язаний сплачувати орендну плату. Сам по собі перехід права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна не свідчить про припинення права оренди земельної ділянки попереднього орендаря та не звільняє його від виконання договірних зобов`язань за відсутності належного оформлення і державної реєстрації відповідних змін у земельних правовідносинах.
Будь-яких доказів, які б підтверджували припинення права оренди відповідача на земельні ділянки з к.н.5610100000:01:012:0073, 5610100000:01:012:0074 та 5610100000:01:012:0112, відомості про які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, сторонами суду не надано. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" продовжує залишатися належним землекористувачем зазначених земельних ділянок та платником орендної плати. 
За встановлених обставин справи, положення ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України не можуть бути підставою для висновку про припинення обов`язку відповідача зі сплати орендної плати, оскільки матеріали справи не містять доказів припинення права оренди відповідача щодо спірних земельних ділянок або внесення відповідних змін до договорів оренди.
У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" задоволенню не підлягає.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 у справі №918/141/26 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "09" червня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Петухов М.Г.