Справа № 931/194/26
Провадження № 2/931/231/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області
у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О., 
за участю: секретаря судового засідання - Гупалик А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

17.03.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 18.04.2025-100000129. Згідно з умовами договору сума кредиту становить 6000 грн, строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання, процентна ставка - 1% за 1 день, комісія, пов`язана із наданням кредиту - 540,00 грн, комісія за обслуговування кредиту - 200 грн у кожному з 2 чергових періодів, неустойка - 90,00 грн за кожен день невиконання зобов`язання, дата повернення кредиту 26.11.2025 року. Сплата кредиту здійснюється згідно графіка платежів. Спосіб надання кредиту: електронний переказ за реквізитами, вказаними позичальником у заявці на видачу кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. 
ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 6000 грн, однак свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату позовної заяви у нього утворилась заборгованість у розмірі 12720,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн, по відсотках - 3720,00 грн, неустойка - 3000,00 грн.
Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 18.04.2025-100000129 від 24.04.2025 року у розмірі 12720,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 23.03.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.04.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позов.
Відзив обгрунтовує тим, що відповідач із сумою заборгованості у розмірі 12720 грн не погоджується, оскільки позивачем не доведено позовних вимог належними та допустимими доказами.
Так, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження зазначених у позові обставин про те, що кредитор TOB «Споживчий центр» у справі засобами електронного зв`язку направляв оферту позичальнику - відповідачу, а відповідач у відповідь надіслав свою згоду акцепт. 
Також відсутні докази про порядок отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (некваліфікованого електронного підпису) та факту його накладення у електронному документі договору кредиту.
Вказані у письмових копіях договору кредиту одноразові електронні ідентифікатори за відсутності верифікації та ідентифікації позичальника при їх отриманні та підписанні не є достовірними та достатніми доказами підписання та укладання цих договорів відповідачем у електронній формі.
З огляду на зазначене, повивач не надав до справи належних і допустимих доказів, які надають можливість верифікувати (перевірити) інформацію про отримання відповідачем ОСОБА_1 електронного підпису, факт його накладання (використання) при підписанні у вказаному в позові порядку обміну електронними повідомленнями, з відповідною ідентифікацією, як це визначено в ст.ст. 11. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання первісним кредитором ТОВ «Споживчий центр» умов договору, щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого зазначені у тексті договору, саме: відповідачеві ОСОБА_1 .
Щодо стягнення неустойки у розмірі 3000 гривень, зазначає, що з 24.02.2022 року (на період дії воєнного стану) штрафні санкції, а також неустойка не нараховуються.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
30.04.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка обгрунтована тим, що надання відповідачем лише формальних заперечень без будь якого доказового наповнення фактично порушує баланс процесуальних прав сторін та суперечить самій суті змагального процесу. 
Позиція позивача, що підтверджена поданими доказами, є більш аргументованою та вірогідною на відміну від позиції відповідача, оскільки останній не скористався наданими йому рівними процесуальними можливостями для їх спростування, поставивши під сумнів їх належність, допустимість чи достовірність, не подав альтернативних доказів, для підтвердження своєї позиції. 
Таким чином, заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. 
Суд не зобов`язаний збирати докази замість сторін або компенсувати їх процесуальну пасивність, оскільки це суперечило б принципам змагальності та рівності сторін, закріпленим у статті 12 ЦПК України.
Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії).
Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. 
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 
Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено. Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений.
Також, підписуючи оферту, відповідач підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір. 
Позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції відповідно до вищезазначеного закону, а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Такі докази, як повний номер платіжної картки відповідача, банківські виписки з рахунку відповідача або інші документи, що підтверджують рух коштів по рахунку фізичної особи в банківській установі, тощо, у позивача відсутні та не можуть бути ним отримані, оскільки позивач не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», не здійснює відкриття чи обслуговування рахунків фізичних осіб та не має правового доступу до інформації про рух коштів за банківськими рахунками клієнтів. 
Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею, якою володіє виключно банк-емітент картки. 
Відтак, відповідач, заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. 
Також зазначає, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання - неустойки. 
Крім того, вказує, що одночасне заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору та надання кредитних коштів, з одного боку, і заперечення умов цього ж договору щодо процентів, комісій та неустойки з іншого, свідчить про наявність суперечливої процесуальної поведінки. Такі доводи відповідача не можуть бути визнані судом послідовними та добросовісними.
Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору: на суму 2400 грн від 24.05.2025 року, на суму 2400 грн від 24.06.2025 року, на суму 2400 грн від 25.07.2025 року, що було враховано при формуванні заборгованості. 
Комісія, пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. 
Просить позовні вимоги задовольнити. Розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що стверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету ТОВ «Споживчий центр» в підсистемі "Електронний суд". Одночасно у позовній заяві та відповіді на відзив представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу - судової повістки до електронного кабінету представника відповідача Зачепіло З.Я. в підсистемі "Електронний суд". Про причини неявки суд не повідомили, будь яких заяв, клопотань від них не надійшло.
Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін.
Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 24.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений електронний кредитний договір № 18.04.2025-100000129, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на вебсайті кредитодавця в загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаному при його ідентифікації на сайті (а.с. 19-25).
Згідно з умовами договору сума кредиту становить 6000 грн, строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання, процентна ставка - 1% за 1 день, комісія, пов`язана із наданням кредиту - 540,00 грн, комісія за обслуговування кредиту - 540 грн у кожному з 2 чергових періодів, неустойка - 90,00 грн за кожен день невиконання зобов`язанння, дата повернення кредиту - 26.11.2025 року. 
Відповідачем заперечується факт укладення договору та отримання коштів.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, у тому числі, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, суд робить висновок, що наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Так, судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 24.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 18.04.2025-100000129, що підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора Е456. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 6000 грн, який вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у кредитному договорі умовах (строк кредитування - 217 днів, фіксована процентна ставка - 1 % в день).
Даний факт підтверджується пропозицією на укладення кредитного договору (офертою), заявкою кредитного договору, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), в яких зазначені умови договору, а також персональні дані ОСОБА_1 , в тому числі номер телефону ( НОМЕР_1 ) та номер картки НОМЕР_2 . 
Крім того, відповідно до інформації з центрального вузла системи BankID НБУ ОСОБА_1 ідентифікований за номером телефону ( НОМЕР_1 ), РНОКПП - НОМЕР_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , а також даними паспорта (а.с. 32 на звороті).
За допомогою системи іPay.ua за кредитним договором № 18.04.2025-100000129 на картку НОМЕР_4 перераховано ТОВ "Універсальні платіжні рішення" (на виконання договору між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ "Універсальні платіжні рішення" № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 р.) грошові кошти в сумі 6000 грн як виданий кредит (а.с. 15).
З довідки-розрахунку про стан заборгованості, наданої позивачем, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 18.04.2025-100000129 від 24.04.2025 року становить 12720,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн, по відсотках - 3720,00 грн, неустойка - 3000,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 24.04.2025 по 25.07.2025 року (а.с. 16).
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти у розмірі 6000 грн шляхом перерахування на його картковий рахунок НОМЕР_4 (зазначений позичальником) на умовах, визначених в договорі, позаяк відповідач, хоча і заперечує факт отримання грошових коштів, проте не надав виписку з банку про наявність чи відсутність такого банківського рахунку та інформацію про рух коштів за спірний період. 
Отже, зважаючи, що відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за кредитним договором не виконав, порушив умови договору, останній допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 12720,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн, по відсотках - 3720,00 грн, неустойка - 3000,00 грн.
Надаючи оцінку сумі заборгованості в частині основного боргу в сумі 6000,00 грн, процентів в сумі 3720,00 грн, наведеній позивачем у розрахунку, зважаючи на відсутність контррозрахунку зі сторони відповідача, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності їх нарахування, в строки кредитування, відтак приходить до переконання про обґрунтованість позову в цій частині.
Що стосується нарахування позивачем неустойки в розмірі 3000,00 грн, що також заперечується відповідачем, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором (офертою) № 18.04.2025-100000129 від 24.04.2025 року в розмірі 3000,00 грн.
З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 18.04.2025-100000129 від 24.04.2025 року у розмірі 9720,00 грн, яка складається з основного боргу в сумі 6000,00 грн та процентів в сумі 3720,00 грн. В решті вимог необхідно відмовити.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2034,34 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 263-265, 273, 289, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 638, 1048, 1054, 1055, п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, ст.ст. 5-8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, код за ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором № 18.04.2025-100000129 від 24.04.2025 року у розмірі 9720 (дев`ять тисяч сімсот двадцять) грн 00 коп., яка складається з основного боргу в сумі 6000,00 грн, процентів в сумі 3720,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2034 (дві тисячі тридцять чотири) грн 34 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба