Справа № 135/599/26
Провадження № 2/135/470/26

РІШЕННЯ
іменем України

20.05.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижині в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін
1.1. Позиція позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року в розмірі 25 584 грн. 
На обґрунтування позову позивач зазначив, що 08 листопада 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1469-1285 із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами цього договору відповідачці було надано кредит у сумі 18 000 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% на день та одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 28% від суми кредиту. 
Позивач посилається на те, що до укладення договору відповідачка пройшла передбачену кредитодавцем процедуру оформлення кредиту на офіційному вебсайті товариства, ознайомилася з умовами кредитування, правилами надання споживчих кредитів, паспортом споживчого кредиту та іншими супровідними документами, після чого підтвердила свою волю на укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. На переконання позивача, такий спосіб укладення договору відповідає вимогам законодавства про електронну комерцію та споживче кредитування. 
Також позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином і в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку, реквізити якої відповідачка вказала під час оформлення кредиту. На підтвердження цього позивач посилається на квитанцію про перерахування коштів та довідку про видачу кредиту, додані до позовної заяви. 
За твердженням позивача, після отримання кредитних коштів відповідачка частково виконувала зобов`язання за договором, здійснюючи окремі платежі в рахунок погашення заборгованості, однак у повному обсязі кредит, проценти, комісію та штрафні санкції не сплатила. У зв`язку із цим станом на 18 березня 2026 року, за розрахунком позивача, утворилася заборгованість у загальному розмірі 25 584 грн, з яких: 11 490 грн — заборгованість за тілом кредиту, 54 грн — заборгованість за нарахованими процентами, 5 040 грн — заборгованість за комісією, 9 000 грн — заборгованість за штрафом. 
Окремо позивач вказує, що умови договору щодо сплати комісії за надання кредиту та штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідають вимогам спеціального законодавства у сфері споживчого кредитування, а тому суми таких платежів підлягають стягненню з відповідачки в судовому порядку. З огляду на наведене позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі, а також судовий збір у сумі 2 662 грн 40 коп., сплачений під час звернення до суду. 
1.2. Позиція відповідачки
Представник відповідачки — адвокат Зачепіло З. Я. у письмовому відзиві на позовну заяву повідомила, що відповідачка позовні вимоги визнає частково: не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 490 грн та за нарахованими процентами в розмірі 54 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення комісії та штрафних санкцій просить відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи заперечення проти стягнення заборгованості за комісією в розмірі 5 040 грн, представник відповідачки посилається на норми законодавства про захист прав споживачів та спеціальне законодавство у сфері споживчого кредитування, а також на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22, від 08 березня 2023 року у справі № 204/2820/21, від 07 липня 2021 року у справі № 703/1518/18. На думку відповідачки, умови кредитного договору в частині покладення на позичальника обов`язку сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, а отже нікчемними, оскільки у договорі не конкретизовано перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлено відповідну плату. 
Представник відповідачки зазначає, що, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та практики Верховного Суду, умови договору про споживчий кредит, які передбачають сплату комісії за обслуговування кредиту або інші платежі за дії, що не є реальними додатковими послугами кредитодавця, підлягають визнанню нікчемними. У цьому зв`язку наголошує, що за відсутності в договорі та в поданих позивачем доказах конкретного переліку та змісту додаткових/супутніх послуг покладання на споживача обов`язку сплачувати комісію порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності та спричиняє істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. 
Крім того, у відзиві звертається увага на те, що, за твердженням відповідачки, у матеріалах справи відсутній паспорт споживчого кредиту, що, на її думку, унеможливлює належне ознайомлення з істотними умовами споживчого кредиту на стадії його укладення. Представник відповідачки також вказує, що відповідачка здійснила платежі за кредитним договором на загальну суму 6 510 грн, які позивач врахував у погашення тіла кредиту. 
Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 9 000 грн представник відповідачки посилається на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого в період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а нарахована з 24 лютого 2022 року неустойка підлягає списанню кредитодавцем. У зв`язку з цим представник відповідачки вважає вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 9 000 грн такими, що суперечать зазначеним приписам ЦК України, та просить у цій частині позову відмовити. 
ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви учасників
15 квітня 2026 року ухвалою суду позовну заяву ТОВ «Укр Кредит Фінанс» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
27 квітня 2026 року представник відповідачки — адвокат Зачепіло З. Я. через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позову та часткове визнання позовних вимог.
Представник позивача Наумов В. І. разом із позовною заявою подав клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, повідомив про підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без його участі.
Суд, врахувавши подані заяви представників сторін та належну реалізацію учасниками справи своїх процесуальних прав і обов`язків, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом
08 листопада 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) в електронній формі укладено договір про надання кредиту № 1469-1285 (далі — кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 18 000 грн, дата надання кредиту — 08.11.2024, строк кредитування — 30 днів, кінцевий строк повернення кредиту — 07.12.2024, базовий період — 15 днів, тип процентної ставки — фіксована, процентна ставка за користування кредитом — 0,01% на день, розмір одноразової комісії за надання кредиту — 28% від суми наданого кредиту. Договором передбачено, що у разі несплати у визначені договором строки процентів за користування кредитом та/або комісії за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 90% від суми простроченої заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, а з боку позичальника підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9060; у договорі також зазначено номер особистого електронного платіжного засобу позичальника (банківської картки) — НОМЕР_1  (а.с. 12–21).
Правила надання споживчих кредитів продукту «Credos» у редакції від 10.09.2024 (а.с. 22–29), таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (графік платежів) (а.с. 29 зворотна сторона), а також паспорт споживчого кредиту з додатком до нього (а.с. 30 – 43), роздруківки яких долучені до матеріалів справи, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Із цих документів убачається, що до складу загальних витрат за кредитом включено проценти за користування кредитом та одноразову комісію за надання кредиту, визначено орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок і строки погашення кредиту, розмір та строки внесення платежів, а також наслідки невиконання чи неналежного виконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи, відповідачка підтвердила ознайомлення з умовами кредитування та погодилася з ними.
Згідно з довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту за договором № 1469-1285 від 08.11.2024, кредитні кошти у сумі 18 000 грн 08 листопада 2024 року були перераховані на платіжну картку відповідачки за допомогою платіжної системи LiqPay. Вказаний факт також підтверджується копією квитанції платіжної системи/банку про проведення операції з видачі кредитних коштів на картку з маскованим номером НОМЕР_1 із призначенням платежу «Видача кредитних коштів за договором 1469-1285» (а.с. 44- 45).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1469-1285 від 08.11.2024, поданого позивачем, станом на 18 березня 2026 року загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 25 584 грн, у тому числі: заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) — 11 490 грн, заборгованість за нарахованими процентами — 54 грн, заборгованість за комісією — 5 040 грн, заборгованість за штрафом — 9 000 грн. Із зазначеного розрахунку також убачається, що позичальнику було надано кредит у розмірі 18 000 грн, а часткові платежі відповідачки в рахунок погашення заборгованості позивачем зараховано в зменшення тіла кредиту (а.с. 46–52). 
Між сторонами виник спір щодо наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема у частині правомірності нарахування та стягнення одноразової комісії за надання кредиту та штрафних санкцій. На час розгляду справи відповідачка не надала суду доказів повного погашення вказаної заборгованості чи спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
IV. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування
4.1. Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину встановлені статтею 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин презюмується правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції та встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 цього Закону електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення їхніх цивільних прав і обов`язків і оформлена в електронній формі; такий договір укладається і виконується у порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України. 
Частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила оферту, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до цієї норми відповідь про акцепт, зокрема, може надаватися шляхом заповнення електронної форми з накладенням електронного підпису у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, або шляхом вчинення дій, які в інформаційній системі прямо визначені як прийняття пропозиції. 
За пунктами 12, 13 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і яка використовується як електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні. Згідно зі статтею 12 цього Закону електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд установив, що 08 листопада 2024 року відповідачка в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подала електронну заявку на отримання кредиту, після чого на вказаний нею номер мобільного телефону кредитодавець надіслав одноразовий ідентифікатор (цифровий код). Введення відповідачкою цього одноразового коду в інформаційній системі позивача слугувало підтвердженням її акцепту пропозиції укласти кредитний договір № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року в електронній формі. Зміст укладеного договору (текст кредитного договору, Правила надання споживчих кредитів продукту «Credos», таблиця обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту) відображено у файлах особистого кабінету та роздруковано в матеріалах справи. 
Із зазначених документів убачається, що до моменту укладення кредитного договору відповідачці було надано інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема паспорт споживчого кредиту у встановленій законом формі, дані про реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, графік платежів, розмір і строки внесення обов`язкових платежів, а також наслідки невиконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила, що була обізнана з основними умовами кредитування та погодилася з ними.
Правові висновки щодо допустимості укладення цивільно-правових договорів у сфері споживчого кредитування в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів неодноразово висловлювалися у практиці Верховного Суду. Так, у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказано, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення сторони, а договір, укладений за правилами Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні підходи викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. 
З урахуванням наведеного, а також того, що будь-яких позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним чи нікчемним у цій справі не заявлено, підстав вважати, що презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 ЦК України, спростована, суд не вбачає. Отже, кредитний договір № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року є належним чином укладеним у електронній формі, відповідає вимогам закону щодо форми правочину і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачка отримала за цим договором грошові кошти в обумовленому розмірі, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити передбачені договором платежі у встановлені строки.
4.2. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти. За пунктами 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, і докази на їх підтвердження.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року в розмірі 25 584 грн, яка, за поданим розрахунком, складається із заборгованості за тілом кредиту — 11 490 грн, за процентами — 54 грн, за комісією — 5 040 грн, за штрафом — 9 000 грн. Подані позивачем договір та розрахунок заборгованості свідчать, що відповідачці надано кредит у сумі 18 000 грн строком на 30 днів (з 08.11.2024 по 07.12.2024).
Матеріали справи підтверджують, що відповідачка фактично отримала та використала кредитні кошти у сумі 18 000 грн, а в подальшому здійснила часткове погашення тіла кредиту на загальну суму 6 510 грн шляхом внесення платежів: 2 000 грн — 15.09.2025, 1 000 грн — 20.10.2025, 1 000 грн — 09.11.2025, 1 500 грн — 09.12.2025, 1 010 грн — 21.01.2026, що відображено у розрахунку заборгованості. Отже, залишок основної суми боргу (тіла кредиту) за договором становить 11 490 грн. 
Оцінивши поданий розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що він є зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору та відображає структуру заборгованості, включно з урахуванням часткових платежів відповідачки. Відповідачка не надала суду власного розрахунку заборгованості або інших належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем дані чи свідчили про повне або часткове погашення спірної суми понад зазначене в розрахунку.
Суд також бере до уваги, що відповідачка через свого представника у відзиві позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 490 грн та за процентами в розмірі 54 грн визнала повністю, і таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. За цих обставин суд вважає доведеними обсяг заборгованості за основним боргом та процентами за кредитним договором; питання правомірності стягнення комісії та штрафу оцінюється окремо з огляду на спеціальне законодавство про споживче кредитування та припис пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
4.3. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту
Сторона відповідачки заперечує проти стягнення з неї заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 5 040 грн, посилаючись на несправедливість умов кредитного договору в цій частині та їх нікчемність у зв`язку з відсутністю у договорі переліку додаткових і супутніх послуг кредитодавця. На обґрунтування своїх доводів представник відповідачки посилається на норми законодавства про захист прав споживачів і Закон України «Про споживче кредитування», а також на правові висновки Верховного Суду щодо щомісячних комісій за обслуговування кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом — це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом, зокрема, включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, законом прямо передбачено право кредитодавця встановлювати в договорі про споживчий кредит комісії як складові загальних витрат за кредитом. 
Постановою Правління Національного банку України від 11 лютого 2021 року № 16 затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 цих Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, у тому числі щодо вартості додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, тлумачачи зазначені норми, дійшла висновку, що така форма витрат, як комісія у складі загальних витрат за кредитом (у тому числі комісія за надання кредиту), прямо передбачена законодавством; її розмір визначається кожним кредитодавцем індивідуально та закріплюється в умовах договору і внутрішніх документах фінансової установи. 
У кредитному договорі № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року сторони погодили, що позичальник сплачує одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 28% від суми виданого кредиту (пункт 4.11 договору). Правила надання споживчих кредитів продукту «Credos» у редакції від 10.09.2024 передбачають, що позичальник зобов`язаний сплатити комісію за видачу кредиту в розмірі, зазначеному в договорі; така комісія є складовою плати за користування наданою сумою грошових коштів, нараховується одноразово в день видачі кредиту і не є платою за додаткові послуги кредитодавця або окремою платою за операцію переказу коштів. У розділі 4 паспорта споживчого кредиту також прямо вказано на обов`язок споживача сплатити комісію за видачу кредиту у розмірі 28% від суми кредиту. 
Суд встановив, що відповідачка підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір, Правила, таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, в яких відображено інформацію про існування та розмір одноразової комісії за надання кредиту. Підписання цих документів свідчить про те, що відповідачка отримала необхідну інформацію про структуру загальних витрат за кредитом, у тому числі про обов`язок сплати зазначеної комісії, та погодилася з відповідними умовами кредитування. 
Умови кредитного договору № 1469-1285 та пов`язаних із ним документів (Правил, паспорта, таблиці загальної вартості кредиту) не свідчать про те, що одноразова комісія за надання кредиту включає плату за послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати безоплатно відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», або що вона приховує плату за інформацію, яка має надаватися безоплатно. Натомість така комісія є частиною плати за користування кредитом, визначеною як складова загальних витрат за споживчим кредитом.
Доводи відповідачки ґрунтуються переважно на судовій практиці щодо щомісячних комісій за обслуговування кредиту. Однак у наведених постановах Верховного Суду (зокрема, у справах № 582/202/22, № 204/2820/21, № 703/1518/18) аналізувалася правомірність встановлення періодичних (щомісячних) комісій за обслуговування кредиту та їх відповідність забороні включати до договорів зі споживачами плату за дії, які не є реальними послугами кредитодавця. У цій же справі йдеться не про щомісячну комісію за обслуговування, а про одноразову комісію за надання кредиту, яка нараховується один раз у день видачі кредиту. 
За таких обставин посилання відповідачки на зазначені правові висновки Верховного Суду не можуть вважатися релевантними до спірних правовідносин. Суд не встановив підстав для висновку про нікчемність умов кредитного договору в частині сплати одноразової комісії за надання кредиту. Включення до умов кредитного договору № 1469-1285 обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 5 040 грн та подальше витребування цієї суми позивачем відповідає вимогам спеціального законодавства, яке регулює споживче кредитування, і не суперечить статті 228 ЦК України. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за одноразовою комісією за надання кредиту в розмірі 5 040 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
4.4. Щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу)
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за штрафом у розмірі 9 000 грн.
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею — неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір визначається договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). 
Пунктом 8.2 кредитного договору № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року сторони погодили, що у разі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту у визначені договором строки позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 90% від суми простроченої заборгованості. Таким чином, на рівні договору передбачено застосування штрафу як заходу відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Водночас пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлює, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. 
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 зроблено висновок, що дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на зобов`язання, які виникають, зокрема, з договорів позики та кредитних договорів, у тому числі договорів про споживчий кредит. Верховний Суд зазначив, що законодавець запровадив спеціальні наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану, які полягають у звільненні позичальника від відповідальності за частиною другою статті 625 ЦК України та від обов`язку сплачувати неустойку, а також у списанні нарахованих з 24 лютого 2022 року сум неустойки та інших аналогічних платежів. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався і який діє на момент розгляду справи. Кредитні правовідносини між сторонами у справі виникли вже в умовах дії воєнного стану, а штраф у розмірі 9 000 грн, заявлений до стягнення, нараховано за прострочення виконання грошового зобов`язання в цей період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який виключає можливість стягнення з позичальника неустойки (штрафу, пені), нарахованої за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 24 лютого 2022 року, а нараховані суми неустойки підлягають списанню кредитодавцем. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за штрафом у розмірі 9 000 грн не підлягає задоволенню. 
Висновки
З урахуванням наведеного та встановленого судом невиконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Підлягає стягненню заборгованість у розмірі 16 584 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту — 11 490 грн, за процентами — 54 грн та за одноразовою комісією за надання кредиту — 5 040 грн. У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за штрафом у розмірі 9 000 грн, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення, слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат між сторонами
Судом установлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2 662 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 03.04.2026 (а.с. 11).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково — у розмірі 16 584 грн із заявлених 25 584 грн, що становить 64,82% від суми позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 725 грн 77 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору в сумі 936 грн 63 коп. слід залишити за позивачем.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2–5, 7, 8, 10–13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263–265, 268, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1469-1285 від 08 листопада 2024 року у розмірі 16 584 (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 1 725 (одну тисячу сімсот двадцять п`ять) грн 77 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення (частина перша статті 354, стаття 355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду (частини перша, друга статті 273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (пункт 1 частини другої, частина третя статті 354 ЦПК України).
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).
Ім`я (найменування) сторін:
– позивач — Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 407, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 38548598;
– відповідачка — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення складено та підписано суддею 20 травня 2026 року.
Суддя