ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/153/26 
Провадження №2/477/867/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої - судді Семенової Л.М., 
при секретарі судового засідання - Сеніній В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
26 січня 2026 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №8810025 у розмірі 27200 грн. 00 коп., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10700,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. 
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 лютого 2025 року між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8810025, відповідно до якого кредитодавець надав ОСОБА_1 грошові кошти у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем, зі сплатою процентів за користування кредитом.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало своєчасно та у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 у розпорядження кредитні кошти.
28 жовтня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»  укладено договір факторингу №28102025. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8810025 у розмірі 27200 грн. 00 коп., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10700,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. 
В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за кредитними договорами, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальному розмірі 27200 грн. 00 коп.
Ухвалою від 10 лютого 2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву, поданому 10 березня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Проков`євим М.М. через систему «Електронний суд», відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні, зважаючи на наступне. Так, представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено факт укладення електронного договору та надання кредитних коштів за договором. Крім того, відповідач заперечує щодо стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки він є військовослужбовцем та має пільги, встановлені ч.15 ст.14 Закону України «Про військовий та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Представник позивача просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, просили про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
27 лютого 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №8810025 шляхом обміну електронними повідомленнями, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 11000,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок НОМЕР_1 строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом - 1,00% на день.
Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»  суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.
Згідно пункту 9.2 Кредитного договору договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання Клієнтом зобов`язань за ним.
Договір підписаний 27 лютого 2025 року позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3852.
Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. 
Таким чином, кредитний договір №8810025 від 27 лютого 2025 року укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»  та ОСОБА_1 , є електронним договором, підписаним аналогом електронно-цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, та вважається таким, що укладений в письмовій формі.
28 жовтня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»  та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №28102025.
Згідно п.1.2 Розділу 1 договору факторингу право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Зазначений акт прийому-передачі реєстру боржників був підписаний між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»   та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 28 жовтня 2025 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться у витягу з реєстру боржників до договору факторингу під порядковим номером 443.
Відповідно до умов договору факторингу до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8810025 в сумі 27200 грн. 00 коп., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10700,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. 
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).
Згідно з частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Справа розглядається за поданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.
Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Щодо заперечень відповідача стосовно того, що ним не укладався кредитний електронний договір з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», суд не приймає їх до уваги, зважаючи на наступне.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, або реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини у урахуванням поданих доказів визнається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). 
Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, поки інша сторона її не спростує (Постанова ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
Відповідач стверджує, що кредитний договір є неукладеним у зв`язку з відсутністю підтвердження проходження відповідачем ідентифікації та верифікації особи, оскільки позивачем не долучено до позову доказів його ознайомлення з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, накладення електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором.
Разом з тим, суд зазначає, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Щодо заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не доведено факт надання кредитних коштів за договором про надання фінансового кредиту №8810025 від 27 лютого 2025 року, суд не приймає їх до уваги, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
За умовою кредитного договору про надання фінансового кредиту №8810025 від 27 лютого 2025 року (пункт 2.1 Договору), відповідач отримав грошові кошти у сумі 11000,00 грн. у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки НОМЕР_1 .
Між тим, стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність зазначеного у кредитному договорі карткового рахунку НОМЕР_1 відповідачу, або щодо не зарахування грошових коштів у розмірі 11000,00 грн. на рахунок відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Щодо заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не надано доказів отримання позивачем прав вимоги за договором факторингу, суд вважає їх безпідставними, оскільки перехід права вимоги до позивача за договорами факторингу підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом доказами.
Відповідно до матеріалів справи, відповідач порушив умови договору в частині строків та сум сплати кредиту та має заборгованість за вище вказаним договором.
Разом з тим, згідно наданої відповідачем копії посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_2 та довідки №1339 від 26.02.2026 року, виданої начальником відділення кадрової роботи військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 року є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі по мобілізації з 19 квітня 2023 року по теперішній час. 
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено.
Таку правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд сформулював у постановах від 11 квітня 2019 року (провадження № 51-9182км18), від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20 лютого 2018 року (провадження № 61-4255св18), від 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), від 21 лютого 2019 року (провадження № 51-7411км18).
Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 з 19 квітня 2023 року по теперішній час є військовослужбовцем Збройних Сил України, вимоги позивача про стягнення з нього процентів за кредитним договором та штрафних санкцій, нарахованих за весь період задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №8810025 від 27 лютого 2025 року у сумі 11000 грн. 00 коп., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу.
У стягненні заборгованості за відсотками у розмірі 10700,00 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 5500,00 грн. - належить відмовити.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання фінансового кредиту №8810025 від 27 лютого 2025 року у сумі 11000,00 грн., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу. 
Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та роз`яснень п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, з відповідача належить стягнути:
- судовий збір на користь позивача, пропорційний до розміру задоволених позовних вимог - 1076 грн. 67 коп. (11000,00 грн. х 100 / 27200,00 = 40.44%; 2662,40 грн. х 40.44% = 1076,67 грн.).
Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 282 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ 35625014, реквізити IBAN № НОМЕР_5 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором №8810025 від 27 лютого 2025 року у розмірі 11000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ 35625014) судовий збір у розмірі 1076 (одна тисяча сімдесят шість) грн. 67 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 30);
відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Л.М. Семенова