КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/392/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 (далі – позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача кошти в сумі 4954,87 грн.
В обґрунтування вимог вказано, що відповідач був призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_1 та зарахований до списків особового складу і на всі види забезпечення. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 23.02.2024 №260-ОС відповідача призначено на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника гранатометного відділення прикордонної комендатури швидкого реагування. Позивач зазначає, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 30.12.2025 №1880-ОС відповідача було знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з неприбуттям до медичної установи для проходження військово-лікарської комісії. Водночас, як вказано у позові, до моменту зняття з забезпечення відповідачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за грудень 2025 року у повному обсязі, яке фактично надійшло на його картковий рахунок. У зв`язку з цим утворилась переплата грошового забезпечення у сумі 4 954,87 грн, що, на думку позивача, свідчить про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів. Позивач вважає, що зазначені кошти були набуті та збережені відповідачем без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню у судовому порядку як збитки, завдані державі.
Відповідач правом на подання суду відзиву не скористався, заперечень проти позову не надав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Відповідач був призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наказом начальника "Про особовий склад" від 20.06.2023 №455-ОС, яким його зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с.7). 
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону "Про особовий склад" від 23.02.2024 №260-ОС (а.с.6) відповідача призначено на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника гранатометного відділення прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ).
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону "Про особовий склад" від 30.12.2025 №1880-ОС (а.с.8) відповідача з 26.12.2025 було знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з неприбуттям до медичної установи для проходження військово-лікарської комісії.
Наказом "Про особовий склад" від 05.01.2026 №11-ОС (а.с.5) відповідач з 05.01.2026 зарахований у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону.
До моменту зняття із забезпечення відповідачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення за грудень 2025 року у повному обсязі, яке фактично отримано ним на картковий рахунок. Розмір переплати визначено у сумі 4954,87 грн, що підтверджується розрахунковими листами за відповідний період (а.с.11).
Зазначені кошти добровільно відповідачем не повернуті (докази протилежного суду не надано), а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України "Про Державну прикордонну службу України" від 3 квітня 2003 року № 661-IV.
Стаття 25 вказаного Закону вказує, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Згідно з частинами першою, другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. 
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управліннях, загонах морської охорони, органах охорони державного кордону, закладах освіти, науково-дослідних установах, органах забезпечення та підрозділах спеціального призначення Державної прикордонної служби України визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 (далі – Інструкція № 558).
Відповідно до пунктів 2, 3, 12, 13 Розділу І Інструкції № 558, у ній термін "грошове забезпечення" означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення військовослужбовців (крім курсантів Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (далі — академія) із числа осіб, які не перебували на військовій службі перед зарахуванням на навчання) складається з: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія). 
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Нарахування та виплата грошового забезпечення здійснюються на підставі відповідних наказів начальників (командирів) органів Держприкордонслужби про: зарахування (виключення) військовослужбовця до (із) списків особового складу; призначення на посаду; вступ на посаду; тимчасове виконання обов`язків за посадою; зарахування в розпорядження (продовження перебування в розпорядженні); присвоєння військових звань (поновлення у військовому званні); встановлення додаткових видів грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцю відпустки, за період якої законодавством не передбачено збереження грошового забезпечення; за час перебування військовослужбовця під цілодобовим домашнім арештом або під вартою; військовослужбовцям, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби. Таким військовослужбовцям виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення органу Держприкордонслужби (місця служби) та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року 
№ 160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі – Закон №160-IX).
Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 160-IX, у ньому нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: 
4) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано;
Відповідно до частини першої, другої статті 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно частини 1 статті 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
В свою чергу, частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 10 Закону № 160-IX передбачено, що відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування. 
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування. 
Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування. 
У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною 1 статті 12 Закону № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Положеннями статті 14 Закону № 160-IX визначено, що наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ. 
Таким чином, відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем, як загальне правило, здійснюється у позасудовому порядку – на підставі наказу командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності з подальшим стягненням відповідних сум із її грошового забезпечення. 
Водночас відшкодування шкоди у судовому порядку має виключний характер і допускається лише у випадках, прямо передбачених законом, зокрема: у разі завдання шкоди військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження зборів – за умови відмови від добровільного її відшкодування; у разі відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, – за наявності відмови особи від добровільного відшкодування; у разі завдання шкоди командиром (начальником) – за позовом вищестоящого органу; у разі притягнення особи до кримінальної відповідальності – шляхом пред`явлення цивільного позову в межах кримінального провадження; а також у разі звільнення особи зі служби – якщо вона відмовилася від добровільного відшкодування шкоди або якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності не було прийнято до її звільнення. 
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Пунктом 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. 
Отже, обов`язок повернення майна виникає у разі його набуття або збереження без достатньої правової підстави чи у разі відпадіння такої підстави. Водночас законодавець встановлює спеціальне правило щодо грошових виплат, які є засобом існування особи, зокрема заробітної плати та прирівняних до неї платежів, відповідно до якого такі суми не підлягають поверненню, якщо їх виплата здійснена добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку платника та недобросовісності з боку набувача. Навіть за умови кваліфікації спірних правовідносин як таких, що пов`язані з безпідставним набуттям коштів, їх стягнення можливе лише за наявності виняткових обставин, а саме встановлення рахункової помилки при здійсненні виплат або доведення недобросовісності набувача. 
Судом встановлено, що виплата грошового забезпечення відповідачу здійснювалась у період перебування його на військовій службі та зарахування до списків особового складу військової частини на підставі наказу від 20.06.2023 №455-ОС (а.с.7), а також у зв`язку з проходженням служби на посаді, визначеній наказом від 23.02.2024 №260-ОС (а.с.6). 
Факт подальшого видання наказу від 30.12.2025 №1880-ОС (а.с.8) про зняття з усіх видів забезпечення у зв`язку з неприбуттям до медичної установи для проходження ВЛК сам по собі не змінює правової природи виплат, які нараховані та здійснені за період перебування особи на військовій службі. 
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що виплата грошового забезпечення за грудень 2025 року була здійснена внаслідок рахункової помилки фінансового органу або що отримання цих коштів відбулося внаслідок недобросовісної поведінки відповідача у розумінні цивільного законодавства. 
Вказане свідчить, що позивач фактично обґрунтовує позов необхідністю повернення виплаченого грошового забезпечення як безпідставно набутого майна, однак сам по собі факт подальшого зняття з забезпечення не є достатньою правовою підставою для висновку про безпідставність первісної виплати, здійсненої за період проходження військової служби. 
Відтак, позивачем не доведено наявності сукупності умов, необхідних для застосування статті 1212 ЦК України, зокрема факту безпідставності набуття коштів у розумінні закону.
Додатково до викладеного, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проведення службового розслідування щодо встановлення причин та обставин виникнення заявленої переплати грошового забезпечення, а надані документи не підтверджують факт прийняття уповноваженим органом відповідного рішення за результатами такого розслідування.
Також, у матеріалах справи відсутні докази звільнення відповідача з військової служби, натомість наявні накази свідчать виключно про зарахування його до списків особового складу, призначення на посаду та подальше зняття з усіх видів забезпечення, що саме по собі не є тотожним припиненню військової служби у розумінні чинного законодавства. 
Оцінюючи наведені обставини у контексті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем, як загальне правило здійснюється у позасудовому порядку – на підставі наказу командира (начальника) про притягнення до матеріальної відповідальності з подальшим стягненням відповідних сум із грошового забезпечення винної особи. Водночас судовий порядок відшкодування шкоди має виключний характер та допускається лише за наявності прямо визначених законом підстав. 
У спірних правовідносинах судом не встановлено наявності таких виключних підстав, передбачених законом, які б обумовлювали можливість звернення до суду саме у заявленому позивачем порядку. 
За таких обставин, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення коштів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН