ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 червня 2026 року
м. Київ
справа № 153/1475/17
провадження № 51-3183км25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора  ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року і ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року та касаційну скаргу прокурора на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року щодо засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020370000012 , за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрківка Козятинського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новоселиця Жмеринського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року визнано винуватим і засуджено:
ОСОБА_6 за:
- ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік;
- ч. 1 ст. 366 КК України - у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік.
На підставі частини першої ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік.
Звільнено ОСОБА_6 від призначеного судом основного та додаткового покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_8 за:
- ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік;
- ч. 1 ст. 366 КК України - у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік.
На підставі частини першої ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік.
Звільнено ОСОБА_8 від призначеного судом основного та додаткового покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати, пов`язанні із залученням експертів, визначено компенсувати за рахунок Державного бюджету України.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року вказаний вирок змінено у частині призначення покарання, звільнення від покарання та вирішення питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто з ОСОБА_6 і ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у розмірі 45 485 гривень 71 копійка у рівних частинах. 
В решті вирок залишено без змін.
За обставин, детально наведених у судових рішеннях,  ОСОБА_6 визнано винуватим у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та у видачі завідомо неправдивих офіційних документів, а  ОСОБА_8  - у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем і видачі завідомо неправдивих офіційних документів.
Суд встановив, що у період часу з вересня по листопад 2016 року директор ПП «Олімп» ОСОБА_6 , який є депутатом Ямпільської районної ради, діючи умисно, використовуючи своє службове становище, всупереч умовам підрядного договору № 1 на виконання робіт по «Реконструкції котельні ЗОШ І-ІІІ ступенів по вул. Шевченка, 89 в с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області», укладеному між ПП «Олімп» та відділом освіти Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області в особі ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що роботи по поточному ремонту у повному обсязі не виконані, 07 листопада 2016 року підписав та наніс відбиток печатки ПП «Олімп» на акт виконання будівельних робіт, тим самим вчинив необхідні дії для заволодіння грошовими коштами, які згідно умов договору повинні бути перераховані за виконання робіт.
Після підписання указаного акта, за вказівкою ОСОБА_8 , працівниками відділу освіти підготовлено платіжне доручення № 3 від 14 листопада 2016 року на підставі якого на рахунок ПП «Олімп» перераховано кошти у сумі 118 698 гривень, у тому числі 3502 гривні 97 копійок (обсяги фактично невиконаних будівельних робіт), якими ОСОБА_6 незаконно заволодів.
Крім того, 07 листопада 2016 ОСОБА_6 за наведених обставин, діючи умисно, засвідчив шляхом підписання та нанесення відбитків печатки ПП «Олімп» завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року, зміст яких не відповідає фактично виконаним будівельним роботам, після пред`явлення яких отримав із рахунку відділу освіти Ямпільської РДА на розрахунковий рахунок ПП «Олімп» наведені вище грошові кошти.
Також суд встановив, що ОСОБА_8 , будучи службовою особою - начальником відділу освіти Ямпільської районної державної адміністрації, 07 листопада 2016 року, прийняв будівельні роботи по «Реконструкції котельні ЗОШ І-ІІІ ступенів по вул. Шевченка, 89 в с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області», усвідомлюючи та маючи можливість передбачити, що роботи по поточному ремонту не виконані; засвідчив шляхом підписання та нанесення відбитків печатки відділу освіти Ямпільської РДА Вінницької області завідомо неправдиві документи, а саме: акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт (за витрати) за листопад 2016 року, зміст яких не відповідає фактично виконаним будівельним роботам; надав вказівку підготувати платіжне доручення № 3 від 14 листопада 2016 року на підставі якого з рахунку відділу освіти Ямпільської РДА на рахунок ПП «Олімп» перераховано у тому числі 3502 гривень 97 копійок (обсяги фактично невиконаних будівельних робіт), тим самим розтратив і завдав Державному бюджету України майнової шкоди через необґрунтоване перерахування грошових коштів на сказану суму.
За цих же обставин, 07 листопада 2016 ОСОБА_8 діючи умисно, не уклав договір технічного нагляду, не перевірив особисто якість та обсяги виконаних будівельних робіт, не залучив спеціаліста у відповідній галузі, засвідчив шляхом підписання та нанесення відбитків печатки відділу освіти Ямпільської РДА Вінницької області завідомо неправдиві документи, а саме: акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року, зміст яких не відповідає фактично виконаним будівельним роботам, тим самим, надав вищезазначеним документам офіційного статусу, що послугувало підставою для необґрунтованого перерахування на розрахунковий рахунок ПП «Олімп» в особі директора ОСОБА_6 наведених вище грошових коштів.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Аргументуючи свої вимоги, зазначає, що суди не взяли до уваги ряд обставин, які свідчать про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
Так ОСОБА_6 наголошує на тому, що тривалий час ПП «Олімп» виконувало роботи за свій кошт, а частина витрат, які з`явилися через зміну запроектованого діаметру водогінної труби, взагалі не була включена до загального кошторису. Більше того, поза увагою залишилося те, що ціни за роботу та будівельні матеріали виросли, а проектно-кошторисна документація на цей будівельний об`єкт замовлялася ще в 2015 році. Ямпільською РДА при остаточному перерахуванні грошей підряднику було не доплачені кошти в сумі 302 гривні, що свідчить про відсутність у нього умислу на заволодіння бюджетними коштами
Крім цього, стверджує, що підписаний ним акт і довідка із печатками не покладали зобов`язання на інших осіб (сторін договору) щодо обов`язковості підписання цих документів у тій редакції яка була ним сформована.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, через відсутність в діянні його підзахисного складу кримінальних правопорушень.
Аргументуючи свої вимоги, зазначає, що висновки судів ґрунтуються на припущеннях та не узгоджуються із дослідженими доказами.
Вважає, що висновок експерта, яким встановлено обсяги фактично невиконаних будівельних робіт і їх суму, не може бути належним доказом у цьому кримінальному провадженні оскільки не містить категоричних тверджень.
Крім цього, суди залишили без уваги те, що вартість виконаних робіт не перевищила договірну ціну, будівельні матеріали з часом значно здорожчали, а відступлення від технічного проекту було зроблено із метою більш ефективного і зручного обслуговування системи водо- та теплопостачання і не вплинуло на якість та вартість виконаних робіт.
Стверджує, що наявні у матеріалах справи дані не доводять у ОСОБА_8 таких обов`язкових елементів складу злочину як мотив і мета.
Також, захисник звертає увагу на ряд процесуальних порушень, яких допустився апеляційний суд. Зокрема, сторона захисту указує на порушення права на ознайомлення із доповненням до апеляційної скарги сторони обвинувачення та вирішення питання про розподіл процесуальних витрат без урахування правової позиції, що викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 203/241/17.
До початку касаційного розгляду сторона обвинувачення відмовилася від поданої касаційної скарги, про що направила до Верховного Суду письмову заяву.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5  вважав подані касаційні скарги необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до статей 412, 438 КПК України однією з підстав для скасування судових рішень є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі, які перешкодили чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За змістом положень глави 31 указаного Кодексу під час перегляду оскарженого вироку апеляційний суд має з`ясувати, чи в установленому законом порядку здобуто докази, чи відповідно до критеріїв ст. 94 цього Кодексу оцінив їх місцевий суд і чи правильно був застосований закон України про кримінальну відповідальність.
Ухвала апеляційного суду повинна відповідати вимогам законності, обґрунтованості й умотивованості, закріпленим у ст. 370 КПК України.
Згідно зі ст. 419 цього Кодексу в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними в справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на конкретні фактичні дані й норми права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі належить зазначити правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою.
Під час перегляду вироку стосовно ОСОБА_6 і ОСОБА_8 апеляційний суд не додержався окреслених приписів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , прокурор та сторона захисту оскаржили його в апеляційному порядку.
Прокурор просив змінити вказане судове рішення, оскільки місцевий суд безпідставно визначив обвинуваченим конкретний вид і розмір покарання та звільнив їх від призначеного покарання, а не від покарання взагалі. Також прокурор просив стягнути із обвинувачених витрати на проведення експертиз.
Сторона захисту у поданих скаргах, наводячи конкретні аргументи щодо незаконності судового рішення, акцентувала увагу на неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неналежній оцінці доказів і, як наслідок, неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність.
Стверджувала, що місцевий суд залишив без уваги наступні аргументи:
- проведеними у справі судово-будівельними експертизами не встановлено дійсну вартість виконаних робіт та матеріалів із урахуванням цінової політики, індексації заробітної плати тощо, які були актуальними на час будівництва;
- висновок експерта № 4202/4203/21-21 від 30 травня 2023 року, яким ніби то підтверджено суму збитків - 3502 гривні 97 копійок, не містить категоричних тверджень та зводиться до припущень;
- матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у ОСОБА_8 корисливого мотиву та мети вчинення інкримінованих йому діянь, розтрату ним як службовою особою коштів, або ж видачу завідомо неправдивих офіційних документів; 
- відсутність даних про наявність у ОСОБА_6 умислу на заволодіння бюджетними коштами, а досліджені в суді обставини свідчать про те, що тривалий час роботи взагалі виконувалися за кошти підприємства ПП «Олімп», якому до того ж замовник не сплатив всі кошти; 
З огляду на наведене, сторона захисту наполягала на тому, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю, за відсутністю складу злочину.
За наслідками апеляційного розгляду суд відмовив у задоволенні поданих скарг сторони захисту та визнав обґрунтованими висновки місцевого суду.
Своє рішення колегія суддів формально мотивувала тим, що допитані місцевим судом свідки, досліджені письмові докази, зокрема висновок № 4202/4203/21-21 від 30 травня 2023 року доводять винуватість обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України «поза розумним сумнівом».
Попри те, що сторона захисту заперечувала відповідність висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, наводила аргументи, котрі, на її думку, доводили відсутність у діях обвинувачених складу інкримінованих кримінальних правопорушень, апеляційний суд у своїй ухвалі не спростував такі доводи. 
Замість цього, процитував відображені у вироку дані й формально констатував про правильність висновків місцевого суду, які оспорювалися. 
Однак, в ході касаційного перегляду ухвали апеляційного суду встановлено, що без ґрунтовної перевірки залишилися усі наведені вище доводи апеляційних скарг сторони захисту, яка наполягала на помилковості висновків місцевого суду.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що процедуру апеляційного перегляду було здійснено формально, без додержання приписів ст. 2 КПК України, а оскаржена ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 цього Кодексу, про що слушно йдеться в касаційних скаргах.
Наведені порушення норм права є істотними, відповідно до ст. 412 вказаного Кодексу, перешкодили суду вирішити питання про доведеність чи недоведеність винуватості ОСОБА_8 і ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких вони обвинувачуються і правильно застосувати закон України про кримінальну відповідальність.
Отже, у цьому аспекті доводи касаційних скарг є слушними.
Крім того, заслуговують на увагу й доводи сторони захисту про порушення вимог ст. 403 КПК України.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження до початку апеляційного розгляду прокурор подав зміни до своєї апеляційної скарги, проте такі не були вручені стороні захисту, що також є неприпустимим.
У той же час, що стосується доводів про неправильне вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, то такі не можна вважати прийнятними, з огляду на позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2022 року, де зазначено: якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
У цій справі за клопотанням захисників, ухвалами Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року та 16 червня 2021 року призначено та проведено повторні судові будівельно-технічні експертизи, витрати на які складають 45 485 гривень 42 копійки.
Оскільки ініціатором проведення повторних експертиз була саме сторона захисту, то апеляційний суд правильно прийняв рішення про стягнення цих процесуальних витрат саме із ОСОБА_8 і ОСОБА_6 .
З огляду на викладене, касаційні скарги сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а оспорювана ухвала підлягає скасуванню на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду необхідно врахувати зазначене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи апеляційних скарг, врахувати всі аргументи учасників кримінального провадження й ухвалити справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК України. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - задовольнити частково. 
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_9 ОСОБА_2  ОСОБА_3