КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року м. Київ №320/38531/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Департаменту молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Державної аудиторської служби України, третя особа: Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Карпати" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" про визнання протиправним та скасування висновку,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся Департамент молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з позовом до Державної аудиторської служби України, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати висновок Державної аудиторська служба України про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2024-05-17-011279-а, який оприлюднено електронній системі закупівель 29.07.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Департамент молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради як замовник публічної закупівлі не погоджується з висновком Державної аудиторської служби України від 29.07.2024 №646, складеним за результатами моніторингу процедури закупівлі UA-2024-05-17-011279-а. Позивач зазначає, що висновок є протиправним, оскільки відповідачем неправильно встановлено порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель. Позивач стверджує, що фактичні обставини були досліджені неповно та формально та висновки Держаудитслужби не відповідають змісту поданих учасником документів. Позивач наголошує на тому, що визначений спосіб усунення порушень є непропорційним. Зокрема, позивач вказує, що укладені договори з ФОП ОСОБА_1 фактично підтверджують наявність гарантійних зобов`язань щодо обслуговування вогнегасників, а відсутність прямого формулювання «гарантійний строк експлуатації» не свідчить про невідповідність вимогам тендерної документації. Крім того, позивач зазначає, що виявлені невідповідності могли бути усунені відповідно до пункту 43 Особливостей, а отже, одночасне застосування підстав для відхилення пропозиції є неправомірним. Також позивач вважає, що вимога Держаудитслужби припинити зобов`язання за договором є надмірною, оскільки фактично призводить до втручання у господарські правовідносини та не відповідає принципу пропорційності.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позову та зазначає про те, що під час моніторингу встановлено невідповідність тендерної пропозиції переможця вимогам тендерної документації. Відповідач звертає увагу на те, що -договори, надані учасником, не містять інформації про гарантійний строк експлуатації, що прямо вимагалося документацією. Замовник не застосував механізм усунення невідповідностей (п.43 Особливостей), хоча мав таку можливість. Також, замовник і не відхилив пропозицію, що є окремим порушенням. Відповідач також зазначає, що висновок містить конкретний спосіб усунення порушень, та саме такий спосіб відповідає вимогам законодавства, після укладення договору усунення порушень можливе лише шляхом припинення зобов`язань. 
У відповіді на відзив позивач детально заперечує доводи відповідача, та зазначає про те, що Держаудитслужба неправильно тлумачить зміст договорів, оскільки їх предметом є саме технічне обслуговування, що включає гарантійні зобов`язання. Позивач наголошує, що законодавство не містить чіткого визначення «гарантійного строку експлуатації», а тому формальний підхід відповідача є необґрунтованим та висновок суперечить принципу добросовісності та реального змісту правовідносин. Позивач звертає увагу на те, що неможливо одночасно застосувати пункт 43 та пункт 44 Особливостей, якщо невідповідність є усувною — застосовується п.43, якщо неусувною — тоді п.44. Крім того, позивач посилається на практику Верховного Суду, відповідно до якої орган контролю повинен чітко визначати спосіб усунення порушення та не допускається формулювання, яке фактично перекладає відповідальність на замовника.
Третя особа не скористалася правом подачі письмових пояснень щодо предмету спору. 
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
17.05.2024 Департаментом молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради було оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів за ідентифікатором UA-2024-05-17-011279-а щодо закупівлі послуг з оздоровлення дітей у дитячих закладах оздоровлення та відпочинку. 
14.06.2024 уповноваженою особою замовника прийнято рішення про визначення переможцем процедури закупівлі Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Карпати».
26.06.2024 між замовником та переможцем укладено договір №178 про закупівлю путівок на оздоровлення дітей. 
29.07.2024 Державною аудиторською службою України складено висновок №646 за результатами моніторингу процедури закупівлі.
Моніторинг було розпочато на підставі наказу від 08.07.2024 №163. 
Під час моніторингу досліджено тендерну документацію замовника; тендерну пропозицію учасника; договори на обслуговування вогнегасників; протокол розгляду пропозицій від 14.06.2024; укладений договір про закупівлю. 
Висновком відповідача встановлено, що у складі тендерної пропозиції учасника відсутня інформація про гарантійний строк експлуатації; замовник не вимагав усунення невідповідностей; замовник не відхилив пропозицію. 
На підставі цього Держаудитслужба зобов`язала замовника усунути порушення шляхом припинення зобов`язань за договором.
Не погодившись із таким висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до норм ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Положеннями Закону № 922 установлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 8 Закону № 922 моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України від 26.01.1993 № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 868 "Про утворення Державної аудиторської служби України", яка набрала чинності 03.11.2015, утворено Державну аудиторську службу України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.
Згідно з п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до п. п. 3 п. 4 Положення № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Згідно змісту п. 7 Положення, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Відповідач у даній справі, є міжрегіональним територіальним органом Державної аудиторської служби України та наділений повноваженнями щодо здійснення моніторингу публічних закупівель у порядку, встановленому Законом № 922.
Згідно з приписами п. 14 ч.1 ст. 1 Закону № 922 моніторинг процедури закупівлі - аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.
Відповідно до вимог ст. 8 вказаного Закону, моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.
Моніторинг процедури закупівлі не проводиться на відповідність тендерної документації вимогам ч. 4 ст. 22 цього Закону.
Моніторинг процедур закупівель здійснюється також щодо процедур закупівель, особливості яких передбачені у законах, що визначені у ч. 8 та 9 ст. 3 Закону № 922.
Підстави, за наявності яких керівник органу державного фінансового контролю або його заступник приймає рішення про початок моніторингу закупівлі, визначені пунктами 1 - 5 частини другої статті 8 Закону № 922, а саме: 1) дані автоматичних індикаторів ризиків; 2) інформація, отримана від органів державної влади, народних депутатів України, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель; 3) повідомлення в засобах масової інформації, що містять відомості про наявність ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель; 4) виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель; 5) інформація, отримана від громадських об`єднань, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявлених за результатами громадського контролю у сфері публічних закупівель відповідно до ст. 7 Закону № 922.
Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону № 922 повідомлення про прийняття рішення про початок моніторингу процедури закупівлі орган державного фінансового контролю оприлюднює в електронній системі закупівель протягом двох робочих днів з дня прийняття такого рішення із зазначенням унікального номера оголошення про проведення конкурентної процедури закупівлі, присвоєного електронною системою закупівель, та/або унікального номера повідомлення про намір укласти договір про закупівлю у разі застосування переговорної процедури закупівлі, а також опису підстав для здійснення моніторингу процедури закупівлі.
Повідомлення про початок моніторингу процедури закупівлі не зупиняє проведення процедур закупівель, визначених цим Законом.
За змістом п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону № 922 рішення про початок моніторингу процедури закупівлі приймає керівник органу державного фінансового контролю або його заступник (або уповноважена керівником особа), зокрема, за наявності інформації, отриманої від органів державної влади, народних депутатів України, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
Нормами ст. 5 Закону № 922 визначено принципи здійснення публічних закупівель та недискримінація учасників. Так, закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Згідно з ч. 6 ст. 8 Закону № 922 за результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі, що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником.
Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.
У висновку обов`язково зазначаються, серед іншого, опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу процедури закупівлі; зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель (ч. 7 ст. 8 Закону № 922).
Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом № 922, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (далі - Особливості).
Відповідно до п. 1 Особливостей ці особливості встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом № 922, із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Згідно з п. 3 Особливостей замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі з урахуванням цих особливостей та з дотриманням принципів здійснення публічних закупівель, визначених Законом.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що за результатами проведеного моніторингу процедури закупівлі відповідачем виявлено низку порушень законодавства у сфері публічних закупівель, які належним чином відображені у відповідному висновку. 
Суд зазначає, що висновок Державної аудиторської служби України від 29.07.2024 №646 складено за результатами моніторингу процедури закупівлі UA-2024-05-17-011279-а у межах повноважень, визначених Законом України «Про публічні закупівлі» та Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». 
Такий висновок є актом індивідуальної дії, спрямованим на усунення порушень у сфері публічних закупівель, та підлягає перевірці судом виключно на предмет відповідності критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом встановлено, що тендерною документацією замовника, зокрема Додатком 2 до тендерної документації «Перелік документів, що подаються учасником у складі тендерної пропозиції», передбачено обов`язок учасника надати документи, які підтверджують відповідність предмета закупівлі встановленим технічним, якісним та іншим характеристикам. 
Так, відповідно до вимог зазначеного додатку, учасник повинен був надати документальне підтвердження забезпечення належного технічного стану та безпечної експлуатації обладнання, що використовується під час надання послуг, у тому числі шляхом надання договорів на обслуговування та/або перезарядку первинних засобів пожежогасіння (вогнегасників), які повинні містити істотні умови, зокрема щодо строків їх експлуатації та гарантійного обслуговування.
Крім того, як вбачається з технічної специфікації (Додаток 2 до тендерної документації), замовником встановлено вимогу щодо забезпечення безпечних умов перебування дітей у закладах оздоровлення, що включає належний стан систем протипожежного захисту, а відтак — необхідність підтвердження справності та гарантійного забезпечення відповідного обладнання. 
Водночас, як встановлено відповідачем під час моніторингу та підтверджується матеріалами справи, договори, надані у складі тендерної пропозиції учасника — ФОП ОСОБА_1 , а саме договір №02/24 від 12.02.2024 та договір №01/24 від 12.02.2024, не містять чітко визначених положень щодо гарантійного строку експлуатації вогнегасників, не визначають конкретного періоду гарантійного обслуговування та не встановлюють умов, які б однозначно свідчили про гарантійні зобов`язання виконавця.
Посилання позивача на те, що сам зміст договорів передбачає виконання робіт з технічного обслуговування, суд оцінює критично, оскільки вимоги тендерної документації мають обов`язковий характер та підлягають буквальному застосуванню. 
Учасник повинен надати документи, які прямо та безумовно підтверджують відповідність встановленим вимогам. 
Формальне або опосередковане тлумачення змісту договорів не може підміняти чітко визначені вимоги замовника. 
Таким чином, відсутність у поданих документах конкретної інформації щодо гарантійного строку експлуатації свідчить про невиконання вимог тендерної документації, а отже, висновок про наявність порушення є обґрунтованим.
У свою чергу відповідно до пункту 43 Особливостей, у разі виявлення невідповідностей замовник зобов`язаний надати учаснику можливість їх усунути шляхом розміщення відповідного повідомлення.
Так, судом встановлено, що замовником не було розміщено повідомлення про усунення невідповідностей та не надано учаснику строк для їх виправлення. 
Доводи позивача про неможливість застосування пункту 43 суд відхиляє, оскільки сам відповідач у висновку вказує на усувний характер невідповідностей. Відсутність окремих документів прямо підпадає під визначення «невідповідності», передбачене пунктом 43 Особливостей. 
Отже, замовник був зобов`язаний застосувати механізм усунення невідповідностей, однак цього не зробив, що свідчить про порушення вимог законодавства.
Відповідно до абзацу другого підпункту 2 пункту 44 Особливостей, замовник зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію, якщо вона не відповідає вимогам тендерної документації, за винятком випадків, коли такі невідповідності можуть бути усунені.
Враховуючи наведене, суд констатує що невідповідність тендерної пропозиції була встановлена, замовник не скористався процедурою її усунення та водночас замовник не відхилив пропозицію. 
Тобто замовник фактично не застосував жодного із передбачених законом механізмів реагування.
Доводи позивача про неможливість одночасного застосування пунктів 43 та 44 Особливостей не спростовують встановленого порушення, оскільки зазначені норми регулюють послідовність дій замовника, та у разі невикористання механізму усунення невідповідностей замовник зобов`язаний діяти відповідно до пункту 44. 
Таким чином, висновок відповідача про порушення у цій частині також є правомірним.
Щодо твердження позивача про те, що зобов`язання припинити договір є непропорційним заходом, суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 5 частини 7 статті 8 Закону Держаудитслужба обов`язково у висновку про результати моніторингу закупівлі зазначає зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
Наказом № 552 затверджено форму такого висновку, який складається зі вступної частини, в якій зазначається інформація про закупівлі, предмет закупівлі, інформація про оприлюднення та застосовану процедуру закупівлі, підстави здійснення моніторингу та дата початку моніторингу, та констатуючої частини, де зазначається дата закінчення моніторингу та інформація про результати моніторингу, висновок про наявність чи відсутність порушення та зобов`язання щодо його усунення у разі виявлення.
Щодо такого способу усунення виявленого порушення, як припинення зобов`язань за договором (розірвання договору), суд звертає увагу на наявну правову позицію Верховного Суду (постанова від 09.02.2023 у справі № 520/6848/21 та у постанова від 04.05.2023 у справі № 640/17543/20), а саме: «Частиною 8 статті 8 Закону № 922 визначено порядок дій замовника державної закупівлі в разі виявлення за наслідками проведення моніторингу порушень чинного законодавства при здійсненні державної закупівлі. Законодавцем диспозитивно визначено варіанти правомірної поведінки замовника при усунені порушень, зазначених у 10 висновку, зокрема, шляхом оприлюднення через електронну систему закупівель інформації та/або документів, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументованих заперечень до висновку, або інформації про причини неможливості усунення виявлених порушень.
Таким чином, після оприлюднення висновку замовник має три варіанти поведінки: усунути викладені у ньому порушення законодавства у сфері публічних закупівель та надати документи, що підтверджують це органу фінансового контролю; надати аргументовані заперечення до висновку; надати інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.
Верховний Суд зауважує, що усунення порушення шляхом розірвання договору є варіантом правомірної поведінки замовника при усунені порушень, що направлений на приведення відносин між сторонами у первісний стан, оскільки у разі недотримання учасником процедури закупівлі усіх кваліфікаційних вимог, зазначених у тендерній документації замовника, останній на вимогу Закону № 922 повинен відхилити тендерну пропозицію учасника та відмінити закупівлю, що робить укладання договору взагалі неможливим.
Мається на увазі, що у разі дотримання замовником вимог Закону України «Про публічні закупівлі» відносини між переможцем закупівлі та замовником взагалі б не виникли та договір не було б укладено.».
Зважаючи на викладене вище, оскаржуваний Висновок Держаудитслужби є обґрунтованим та вмотивованим, а тому суд не вбачає правових підстав для його скасування.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.
Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2)чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.
Питання розподілу судових витрат, відповідно до норм статті 139 КАС України, судом не вирішується з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.