ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 червня 2026 року	Справа №160/23093/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій з урахуванням уточненої заяви від 17.09.2025 року позивач просить:
-визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком викладеному у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у поновленні виплати пенсії від 19.03.2025 року № 912500115539 протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у поновленні виплати пенсії від 19.03.2025 року № 912500115539;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви про поновлення виплати пенсії від 04.03.2025 року, починаючи з 01.03.2024 року та виплатити недоотримані суми пенсій на поточний рахунок, зазначений у заяві про поновлення виплати пенсії від 04.03.2025 року.
В обґрунтування позову зазначено, про те що у 2022 році позивачка виїхала на постійне місце проживання за кордон до Федеративної Республіки Німеччина. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області від 07.08.2025 року №35302-26029/Б-01/8-0400/25, позивачу було припинено виплату пенсії за віком починаючи з 01.03.2024 року. 04.03.2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою про поновлення виплати пенсії за віком. Рішенням від 19.03.2025 року № 912500115539 Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області відмовило позивачці у поновлені пенсії за віком. Позивачка не погодилась з таким рішенням відповідача, тому звернулась до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
17 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, належним чином завірену копію матеріалів пенсійної ОСОБА_1 .
23 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка звернулась з заявою від 12.03.2025 № 713 щодо поновлення виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачки долучена тимчасова посвідка на проживання, термін дії якої сплив 04.03.2024, через що посвідка не може бути взята для поновлення пенсійних виплат. Враховуючи зазначене, підстави для задоволення заяви позивачки про поновлення виплати пенсії відсутні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 01.03.2024 року виплату пенсії було припинено, оскільки пенсія не отримувалась протягом 6 місяців підряд.
04.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України через пошту із заявою щодо поновлення виплати пенсії.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, за принципом екстериторіальності, було розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 19.03.2025 року № 912500115539, яким відмовлено у поновленні виплати пенсії, оскільки за результатами розглянутих документів доданих до заяви, а саме, тимчасової посвідки на проживання, термін дії якої з 16.12.2022 по 04.03.2024.
Позивачка вважає вказані рішення про відмову у поновленні виплати пенсії протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 7 Закону 1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV (у редакції, що діяла до прийняття рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV (у тій же редакції) у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.
Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 вказаними нормами Закону (статті 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Також, у Рішенні Конституційним Судом зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частинами 2 та 3 ст. 49 Закону № 1058 визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35тастаттею 46цього Закону.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 в редакції, чинній на час розгляду звернення позивача (далі - Порядок № 22-1) заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
У період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох наступних місяців після місяця, в якому його буде припинено чи скасовано, заява про призначення (поновлення) пенсії та документи, необхідні для призначення (поновлення) пенсії, особами, які у зв`язку з агресією Російської Федерації тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором) та отримали тимчасовий захист або статус біженця (далі - особи, які тимчасово проживають за кордоном), можуть надсилатись поштою.
Пунктами 2.8 та 2.9. Порядку 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1розділу І, пунктом 3.1розділу III та пунктом 5.1розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з пунктом 2.23 Порядку до заяви про призначення (поновлення) пенсії особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), додають копії документів, в тому числі документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію їх місця тимчасового проживання / перебування за кордоном (з перекладом), засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально.
Пунктом 4.2 Порядку 22-1 встановлено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
ідентифікує заявника (його представника);
надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом2.28розділу II цього Порядку.
Під час надання оцінки правомірності рішення відповідача про відмову в поновленні виплати позивачу пенсії суд виходить із змісту документів, що розглядалися відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії та наведених у рішенні підстав відмови.
Так, рішення про відмову в поновленні пенсії вмотивовано тим, що термін дії тимчасової посвідки на проживання сплив 04.03.2024.
Згідно з матеріалами справи до заяви про призначення (поновлення) пенсії позивач на виконання пункту 2.23 розділу II Порядку 22-1 додані копії: паспорту громадянина України НОМЕР_1 , свідоцтво, видане Консулом Генерального консульства України в Гамбурзі, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є живою і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасової посвідки на проживання № НОМЕР_2 від 16.12.2022 перекладену та засвідчену.
При вирішенні питання про обґрунтованість відмови відповідача у призначенні/поновленні пенсії з наведених в ньому підстав позивачу суд виходить із такого.
Згідно з наданою позивачем разом із заявою про поновлення виплати пенсії тимчасовою посвідкою на проживання від 16.12.2022 № НОМЕР_2 , виданою відомством у справах міграції Гамбурга, ОСОБА_2 має дозвіл на проживання, у примітках зазначено § 24 абз.1 Закону про перебування в Німеччині терміном дії посвідки визначено до 04.03.2024. Згідно з наданим до посвідки перекладом Розпорядження, що регулює продовження терміну дії дозволів на тимчасове перебування, виданих відповідно § 24 абз.1 Закону про перебування іноземних громадян для осіб з України, які мають тимчасове право на захист № 334 від 04.12.2023 дозвіл на тимчасове перебування відповідно § 24 абз.1 Закону про перебування іноземних громадян, які діють на 01.02.2024, разом з його умовами та додатковими положеннями, залишається дійсним до 04.03.2025 без продовження в окремих випадках.
Тимчасовий захист як форма міжнародного захисту для громадян України в країнах Європейського Союзу регламентований Директивою Ради Європейського Союзу від 20.07.2001 № 2001/55/ЄС про мінімальні стандарти для надання тимчасового захисту у разі масового напливу переміщених осіб та про заходи, що сприяють збалансованості зусиль між державами-членами щодо прийому таких осіб та відповідальності за наслідки такого прийому. Метою цієї директиви є встановлення мінімальних стандартів для надання тимчасового захисту у разі масового напливу переміщених осіб із третіх країн, які не можуть повернутися до країни свого походження, а також сприяння у збалансованості зусиль між державами-членами щодо прийому та відповідальності за наслідки прийому таких осіб. Імплементаційним рішенням Ради (ЄС) 2022/382 від 04.03.2022 встановлено наявність масового напливу переміщених осіб з України у розумінні статті 5 Директиви 2001/55/ЄС та запроваджено їх тимчасовий захист. Зазначеним рішенням встановлено застосування тимчасового захисту до осіб, переміщених з України, починаючи з 24.02.2022, в результаті військового вторгнення російських збройних сил, яке розпочалось в цей день. Частиною 2 ст. 4 цього рішення встановлено, що держави-члени застосовують або це Рішення, або здійснюють належний захист відповідно до їхнього національного законодавства щодо осіб без громадянства та громадян третіх країн, крім України, які зможуть довести, що вони законно проживали на території України до 24.02.2022 на підставі дійсного дозволу на постійне проживання, виданого відповідно до законодавства України, та які не в змозі повернутись в безпечних та стабільних умовах до своєї країни або регіону свого походження.
25.06.2024 Рада ЄС ухвалила рішення про продовження тимчасового захисту 04.03.2026. Рішенням від 15.07.2025 Рада ЄС офіційно продовжила тимчасовий захист для громадян України до 04.03.2027.
Враховуючи зазначене, в суду відсутні підстави вважати втрату позивачем права на тимчасове перебування станом на час звернення розгляду відповідачем заяви про поновлення виплати пенсії.
В силу приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, відповідач має повноваження щодо перевірки достовірності наданих пенсіонером документів, а сумніви щодо їх дійсності самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. Нездійснення пенсійним органом дій, спрямованих на отримання потрібної для вирішення питання про поновлення пенсії інформації не є належною підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії.
Суд зауважує, що обсяг та зміст доданих позивачем до заяви про поновлення виплати пенсії документів свідчить про здійснення нею всіх визначених законом та залежних від неї дій, спрямованих на поновлення виплати пенсії.
З огляду на вказане, рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії від 19.03.2025 яким відмовлено в поновленні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, що свідчить про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити недоотримані суми пенсій на поточний рахунок, зазначений у заяві про поновлення виплати пенсії від 04.03.2025 року, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 2, 9, 77-78, 90, 139, 243-246, 250, 255, 294, 295-297 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком викладеному у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у поновленні виплати пенсії від 19.03.2025 року № 912500115539 протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у поновленні виплати пенсії від 19.03.2025 року № 912500115539.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви про поновлення виплати пенсії від 04.03.2025 року, починаючи з 01.03.2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева