Справа № 341/1423/25 
Провадження № 22-ц/4808/910/26 
Головуючий у 1 інстанції ОСТРОВСЬКА Н. І. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Девляшевського В.А., 
суддів:  Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
секретаря  Кузів А.В.,
з участю: апелянта ОСОБА_1 , його представника 
та представника Дубовецької сільської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду в складі судді Островської Н.І., постановлену 30 березня 2026 року в м. Галичі Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дубовецька сільська рада, Управління соціального захисту населення в Івано-Франківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні,
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Романенко Є.О., звернувся в суд з заявою, заінтересовані особи: Дубовецька сільська рада, Управління соціального захисту населення в Івано-Франківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні свого брата.
Заяву мотивував тим, що його брат солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 01 серпня 2025 року за надзвичайних обставин під час виконання бойового завдання по відбиттю агресії російської федерації поблизу населеного пункту Нестерянка Пологівського району Запорізької області зник безвісти.
Заявник вказував, що йому з 22.11.2012 року безстроково встановлена 3 група інвалідності та він отримує щомісячно пенсію в розмірі 3 323,00 грн. У зв`язку з скрутним матеріальним становищем він перебував на утриманні рідного брата, з яким разом проживав. 
Встановлення факту проживання та перебування на утриманні загиблого брата необхідне заявнику для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 у зв`язку з смертю військовослужбовця, який був годувальником. У зв`язку з цим, заявник змушений звернутися до суду, оскільки інших способів встановлення цих фактів не існує.
Ухвалою Галицького районного суду від 30 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні брата залишено без розгляду.
Не погодившись із вказаною ухвалою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах. При цьому посилався на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23, у якій зазначено, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, окрім як у порядку цивільного судочинства. Велика Палата ВС також звернула увагу, що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця призначається і виплачується фізичним особам, які мають право на її отримання (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого). З урахуванням такого правового регулювання ВП ВС дійшла висновку, що в цих справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Між заявником і суб`єктом призначення грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця не може бути спору, оскільки такий суб`єкт не є отримувачем допомоги.
Крім того, у даній справі не вирішувалось питання про визнання брата заявника загиблим, оскільки він є лише безвісти зниклим, а отже спору про спадщину (як зазначив суд першої інстанції), у даному випадку не могло виникнути. Обставина щодо загибелі (смерті) брата заявника є недоведеною обставиною, що має значення для справи, яку суд першої інстанції визнав встановленою. Також суд першої інстанції, неповно з`ясовуючи обставини справи, не дослідив питання про те, чи може взагалі виникнути в подальшому спір про право - адже батьки заявника та його брата померли, дітей та дружини брат заявника не мав.
Зважаючи на викладене, просив скасувати ухвалу Галицького районного суду від 30 березня 2026 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України послалось на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали. Натомість доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містить підстав для її скасування.
Правом на подання відзиву інші учасники не скористались.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без участі представника.
Представник заявника в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання та перебування на утриманні загиблого брата матиме наслідком виникнення прав у заявника на отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, що вплине на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їхнє право на отримання одноразової грошової допомоги..
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто, відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.
Частиною 7 статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Колегія суддів звертає увагу, що за ч.6 ст.294 ЦПК України залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, можливо лише якщо судом дійсно буде встановлено наявність спору про право.Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції у своїй ухвалі не зазначив між ким вбачається наявність спору, зокрема, при встановленні факту знаходження заявника ОСОБА_1 на утриманні свого рідного брата військовослужбовця ОСОБА_2 , який пропав безвісти при виконанні бойового завдання.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
У цій же нормі права зазначено, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Водночас братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт «а» частини четвертої статті 30 Закону № 2262-ХІІ).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону № 2262-ХІІ).
Як роз`яснено Великою Палатою Верховного суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) чинне правове регулювання створює передумови для можливості реалізації права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги утриманцю загиблого військовослужбовця без вирішення публічно-правового спору, що відповідає як прагненню ефективного соціального захисту близьких загиблих військовослужбовців, так і принципам процесуальної економії.
На етапі встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні публічно-правовий спір між позивачем та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення одноразової грошової допомоги, ще не виник. Заперечення суб`єкта владних повноважень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свідчать про існування спору про право.
Публічно-правовий спір може виникнути (але не обов`язково) у тому випадку, якщо після встановлення судом факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця суб`єкт владних повноважень відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов`язані з доведеністю факту утримання.
У цьому випадку особа може оскаржити дії суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
За такого правового регулювання можна зробити висновок, що в таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт перебування особи на утриманні може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства.
Відтак, вказані висновки Верховного Суду суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність спору про право.
Таким чином, суд передчасно дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із наявністю спору на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасування на підставі ст. 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись статтями 374, 379, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Галицького районного суду від 30 березня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий         В.А. Девляшевський 
Судді:         В.М. Луганська
Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.