Справа № 755/3897/26
Провадження №: 3/755/1930/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" травня 2026 р. м. Київ
Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Сазонова М.Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, 
встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 213019 від 19.02.2026 року, ОСОБА_1 19.02.2026 року о 09.50 години, по пр. Воскресенський, 14, в м. Києві, біля магазину «Фора», здійснив дрібне хуліганство, а саме застосував перцевий балончик до ОСОБА_2 , чим завдав шкоди його здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, пояснив, що він працює в магазині «Фора», та в той день він з напарником спостерігали за потенційними крадіями. Згодом ОСОБА_2 до них підійшов, погрожував зламати щелепу, казав, що прийдуть люди і будуть розбиратись з ними, висловлювався нецензурною лайкою. Дана особа підійшла до нього дуже близько, на його прохання відійти, не реагувала. Відчуваючи загрозу своєму життю та здоров`ю, ним було застосовано балончик. 
Згідно вимог ст. 268 КУпАП - неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи за суттю у його відсутність.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», зазначено, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції.
Також, в своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За вказаних обставин вважаю за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 173 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.
Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.
Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство слід відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху і т. ін.).
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ст. 1 Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 p. № 2899-IV).
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.
Як наголошується в ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до Положень про порядок придбання, обліку, зберігання, носіння, перевезення і застосування спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1993 р. № 706 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2025 р. № 1735), що визначає порядок придбання, обліку, зберігання, носіння, перевезення і застосування спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та громадянами України, до спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, належать: упаковки з аерозолями сльозоточивої та дратівної дії (далі - газові балончики); газові пістолети і револьвери калібру 6, 8 і 9 міліметрів та патрони до них, заряджені речовинами сльозоточивої та дратівної дії (далі - газові пістолети (револьвери) та патрони до них).
Згідно п. 7 вказаного Положення газові балончики можуть придбаватися, носитися, перевозитися та зберігатися юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та громадянами, які досягли 18-річного віку, без будь-яких дозволів.
Відповідно до п. 21 Положення спеціальні засоби самооборони застосовуються: для захисту від протиправних посягань на власне життя особи або її здоров`я, житло та майно чи життя або здоров`я, житло і майно інших осіб; для захисту від тварин, що загрожують життю або здоров`ю особи.
Перед застосуванням спеціальних засобів самооборони необхідно заздалегідь попередити нападника про намір їх застосування, надавши йому достатнього часу для виконання законної вимоги, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим чи неможливим.
Згідно п. 22 забороняється застосовувати спеціальні засоби самооборони в разі значного скупчення людей, якщо від цього можуть постраждати сторонні особи, стосовно жінок з явними ознаками вагітності, осіб з явними ознаками інвалідності, осіб похилого віку, неповнолітніх осіб, коли їх вік очевидний або відомий, крім випадків здійснення ними збройного або групового нападу, а також проти працівників правоохоронних органів, військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків.
Пункт 23 визначає, що посадові особи та громадяни за порушення вимог щодо придбання, обліку, зберігання, носіння, перевезення і застосування спеціальних засобів самооборони, установлених цим Положенням, несуть відповідальність згідно із законом.
У судовому засіданні досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: 
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 213019 від 19.02.2026 року;
- відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, які прибули на виклик, де зафіксовано, що чоловік, який представився ОСОБА_2 , пояснив, що він з товаришем прийшли до магазину «Фора», згодом до нього підійшли працівники магазину, він попросив тримати дистанцію, після цього до нього застосували перцевий балончик, писати заяву на працівників магазину відмовився. ОСОБА_1 розповів про те, що спостерігали за потенційним крадієм, та підійшли до ОСОБА_2 , який їм погрожував, казав, що зламає щелепу, а також прийдуть люди, висловлювався нецензурною лайкою; 
- відеозаписи з камер спостереження магазину, з яких встановлено, що чоловік, який представився ОСОБА_2 , перебуваючи на близькій відстані до ОСОБА_1 мав загрозливий вигляд, що відповідає поясненням, наданим ОСОБА_1 в судовому засіданні про погрози ОСОБА_2 , які були сприйняті як загроза життю та здоров`ю, у зв`язку з чим ним було застосовано балончик.
Крім того, як встановлено з сайту Судової влади України та документообігу Дніпровського районного суду м. Києва, ОСОБА_2 неодноразово був притягнутий до відповідальності за правопорушення проти власності. 
Таким чином, в ході дослідження матеріалів справи було встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані необхідної оборони, що підтверджується характером дій ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 , та відсутність доказів про те, що з боку ОСОБА_1 відбулось протиправне посягання на порушення громадського порядку.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Окрім національного законодавства, право бути негайно і детально поінформованим про весь склад і суть обвинувачення, та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту закріплюють підпункти «a», «b» пункту 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Пункт 1 статті 6 Конвенції встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, відповідно до закону.
При цьому у своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував не необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної). Аналогічні за суттю порушення прав людини при розгляді адміністративних справ були встановлені зокрема у п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України (N2)» (Заява N38789/04), Страсбург, 08 квітня 2010 року, п.п.60-63, 67 Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» (Заява N 16347/02), Страсбург 09 червня 2011 року, та інших.
У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частина 2 статті 251 КУпАП визначає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
У рішенні ЄСПЛ від 16 листопада 2023 року по справі «Фігурка проти України» Європейський суд зазначив, що неупередженість (безсторонність), як правило, означає відсутність упередженості чи необ`єктивності, і що її наявність можна перевірити різними способами. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, де мають ураховуватися особисті переконання та поведінка конкретного судді, тобто наявність у судді будь-яких особистих упереджень або необ`єктивності в даній справі; а також відповідно до об`єктивного критерію, тобто шляхом з`ясування того, чи сам суд і, серед інших аспектів, його склад, забезпечували достатні гарантії для виключення будь-яких законних сумнівів в його неупередженості.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Тобто, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не доведена допустимим та достовірними доказами. При цьому, вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення та відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, оскільки під час розгляду справи в суді встановлено, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у справі відсутні, суддя приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 24, 30, 173, 283, 284 КУпАП, суддя, -
постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя         М. Сазонова