ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2026 р. справа № 300/2764/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Руда Христина Дмитрівна, до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Руда Христина Дмитрівна, звернувся в суд із позовною заявою до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що у 2024 році ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, за результатом якої був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У 2025 році позивача повідомлено про необхідність повторного проходження медичного огляду у зв`язку з незатвердженням 16 Регіональною військово-лікарською комісією свідоцтва про хворобу. Надалі, позивачу 22.05.2025 проведено медичний огляд, за результатом якого ОСОБА_1 визнаний тимчасово непридатним до військової служби до 21.08.2025. Згодом, за результатом проведеного 11.09.2025 медичного огляду позивач згідно з довідкою №2025-0911-1406-1790-3 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, навальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони. В результаті переогляду позивача ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 видано довідку №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, якою ОСОБА_1 повторно визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. На заяву про перегляд довідок військово-лікарської комісії №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, 16 Регіональна ВЛК листом повідомила про відсутність підстав для скасування вищезгаданих довідок ВЛК, проведення повторного огляду ОСОБА_1 та прийняття рішення про його непридатність до військової служби. Надалі, на заяву про скасування згаданих довідок відповідач листом від 30.03.2026 повідомив про відсутність підстав для скасування постанов про ступінь придатності до військової служби чи направлення ОСОБА_1 начальником ЦВЛК ЗС України на контрольний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Фактично у зв`язку з незатвердженням 16 Регіональною ВЛК вищезгаданого свідоцтва про хворобу, позивача позбавили права на виключення з військового обліку за станом здоров`я за нормами, які діяли на момент проходження ним первинного ВЛК (у 2024 році). Відповідно до п. 22.3., 22.10. Положення №402 (в редакції станом на 04.05.2024) свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, яка підлягає затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляється на затвердження (контроль) не пізніше 5- денного строку після закінчення медичного огляду. Під час дії воєнного стану строк опрацювання ВЛК свідоцтв про хворобу (довідок ВЛК) становить до п`яти календарних днів після закінчення медичного огляду. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з незатвердженою штатною ВЛК постановою повертається до госпітальної (гарнізонної) ВЛК, яка склала його, з викладенням у постанові штатної ВЛК причин незатвердження та необхідними рекомендаціями. Таким чином, у даному випадку опрацювання свідоцтва про хворобу позивача у строк майже один рік після закінчення медичного огляду об`єктивно не відповідало вимогам Положення №402. Оскільки, у даному випадку було грубо порушено процедуру проведення медичного огляду позивача та затвердження свідоцтва про хворобу, що призвело до прийняття неправильного висновку про його придатність до служби, то відмова відповідача у скасуванні вищевказаних довідок та проведенні повторного (контрольного) медичного огляду військово-лікарською комісією є протиправною. Як наслідок, слід зобов`язати відповідача прийняти рішення про скасування довідок ВЛК №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025, № 2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, та проведення повторного (контрольного) медичного огляду військово-лікарською комісією ОСОБА_1 за нормами Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402, в редакції станом на 04.05.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Згідно з ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.06.2026 витребувано в 16 Регіональної військово-лікарської комісії рішення про затвердження або відмову в затвердженні постанови ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року (Свідоцтво про хворобу) щодо непридатності до військової служби з виключенням з військового обліку ОСОБА_1 .
На виконання ухвали 16 Регіональна військово-лікарська комісія повідомила, що постанова ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року оформлена Свідоцтвом про хворобу на затвердження до штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії не надходила (а.с.117-119).
Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав 04.05.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.13).
У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
Згідно з частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 
Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У підсумку, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Згідно зі свідоцтвом про хворобу ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі статті 22-А графи ІІ Розкладу хвороб (а.с.95-96).
Як встановлено судом, постанова ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року оформлена Свідоцтвом про хворобу на затвердження до штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії не надходила (а.с.117-119).
Відповідно до довідки №2025-0522-1431-4685-3 від 22.05.2025 ОСОБА_1 визнаний Військово-лікарською комісією при 3 відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасово до 21.08.2025 непридатним до військової служби на підставі статті 24 графи ІІ Розкладу хвороб (а.с.91).
Надалі, за результатом проведеного 11.09.2025 Військово-лікарською комісією при 3 відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 медичного огляду, позивач згідно з довідкою №2025-0911-1406-1790-3 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, навальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони на підставі статей 22-Б, 39-Б, 13-Б, 40-В, 26-В графи ІІ Розкладу хвороб (а.с.94).
Представник позивача 23.09.2025 звернулася із заявою до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 в якій просила скасувати довідку №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025, за необхідності провести ОСОБА_1 повторний (чи контрольний) медичний огляд та прийняти постанову, якою визнати позивача непридатним до військової служби (а.с.102-103).
Згідно з довідкою №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025 ОСОБА_1 , на підставі статей 39-Б, 13-Б, 22-Б, 42-Б, 40-В, 61-В, 64-В, 30-В графи ІІ Розкладу хвороб, визнаний Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, навальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв??язку, оперативного забезпечення, охорони. Також зазначено, що така особа є непридатною до служби у підрозділах спеціального призначення, десантно-штурмових військах, морській піхоті, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах (а.с.101).
При цьому, згідно з відомостями електронного військово-облікового документа, сформованого 23.03.2026 через застосунок «Резерв+» позивач, як військовозобов`язаний перебуває на обліку в 3 відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, навальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони згідно з постановою ВЛК від 28.10.2025 (а.с.23).
Представник позивача звернулася із заявою від 11.11.2025 до 16 Регіональної військово-лікарської комісії в якій просила скасувати довідки №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та 2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, за необхідності провести ОСОБА_1 повторний (чи контрольний) медичний огляд та прийняти постанову, якою визнати позивача непридатним до військової служби (а.с.104-105).
За наслідками розгляду вищевказаної заяви 16 Регіональна військово-лікарська комісія у листі від 09.12.2025 №1190/3/10398 повідомила, що відповідно до копій медичних документів, за встановленими позивачу на момент медичного огляду діагнозами, постанови ВЛК про ступінь придатності до військової служби згідно довідки №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та довідки №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025 прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення №402. Наявність у ОСОБА_1 інших захворювань чи станів, що могли б відповідно до вимог Розкладу хвороб та Пояснення щодо застосування статей Розкладу хвороб передбачати застосування постанови про ступінь придатності до військової служби «Непридатний до військової служби» не обґрунтована наданими копіями медичних документів. Як наслідок, відсутні підстави для скасування постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 про ступінь придатності до військової служби згідно з довідкою №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025, постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 про ступінь придатності до військової служби згідно з довідкою №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, направлення ОСОБА_1 на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби та прийняття постанови про непридатність ОСОБА_1 до військової служби (а.с.25-26). 
Надалі, представник позивача звернулася із заявою від 11.12.2025 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України в якій просила скасувати довідки №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та 2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, за необхідності провести ОСОБА_1 повторний (чи контрольний) медичний огляд та прийняти постанову, якою визнати позивача непридатним до військової служби (а.с.106-107).
За результатом розгляду поданої заяви відповідач у листі від 30.03.2026 №598/9/7609 повідомив, що згідно з наданими копіями медичних документів, наявність у ОСОБА_1 захворювань, що значно порушують функції органів і систем організму пов?язаних з розладами нервової системи, дихальної системи, системи кровообігу, ендокринної системи, які відповідно до вимог Положення зумовлюють непридатність військовослужбовця ОСОБА_1 до військової служби, не вбачається. Таким чином, відсутні підстави для скасування постанов ВЛК про ступінь придатності до військової служби згідно з довідками №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та 2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025 чи направлення ОСОБА_1 на контрольний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби (а.с.22).
Позивач, вважаючи протиправною таку відмову відповідача, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд застосовує нормативно-правові акти в редакції чинній на момент виникнення таких правовідносин.
За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжено станом і на теперішній час.
Крім того, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (надалі Закон №3543-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону №3543-XII мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; 
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Частинами 1, 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення (частина 5 статті 4 Закону №3543-XII).
За приписами статті 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.92 (надалі Закон №2232-XII).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
У частині 1 статті 2 Закону №2232-XII міститься визначення, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.3 ст.3 Закону №3543-ХІІ зміст мобілізаційної підготовки включає, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовку та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.
За змістом ч.5 ст.22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч.13 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які призиваються або приймаються на військову службу, а також військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Отже, проходження військовозобов`язаною особою обов`язкового медичного огляду є невід`ємною складовою військового обов`язку.
Водночас, частиною 6 статті 37 Закону №2232-XII встановлено перелік військовозобов`язаних, які підлягають виключенню з військового обліку у передбачених законом випадках.
Так, у пункті 3 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.
Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800 (надалі Положення МОУ № 402).
Відповідно до п. 1.1 глави 1 розділу І Положення МОУ № 402, Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу. Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з п. 1.2 глави 1 розділу І Положення МОУ № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматися рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема до військової служби призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти) (п. 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення МОУ № 402).
Відповідно до п. 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення МОУ № 402 (в редакції, чинній на момент медичного огляду позивача у 2024 році) постанови ВЛК при ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП, направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.
Інші постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії (додаток 4 до цього Положення) у трьох примірниках.
Постанови ВЛК ТЦК та СП у формулюванні «Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)» не пізніше п`ятиденного строку з дня закінчення медичного огляду, направляються з метою контролю до ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП.
Копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.
Згідно з п. 2.8.1 п. 2.8 глави 2 розділу І Положення МОУ № 402 ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП.
Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій при ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК.
Відповідно до п. 2.8.5 п. 2.8 глави 2 розділу І Положення МОУ № 402 у порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. У воєнний час перевірка свідоцтв про хворобу з постановами про непридатність до військової служби проводиться за наданими на розгляд з ТЦК та СП медичними документами, а за медичними показаннями - шляхом проведення контрольного медичного огляду перед направленням на затвердження в штатні ВЛК.
Як вже встановлено судом, згідно зі свідоцтвом про хворобу ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі статті 22-А графи ІІ Розкладу хвороб.
При цьому, на виконання ухвали суду 16 Регіональна військово-лікарська комісія повідомила, що постанова ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року оформлена Свідоцтвом про хворобу на затвердження до штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії не надходила.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що процедура медичного огляду позивача, яка встановлена Положення МОУ № 402, не була завершена, оскільки свідоцтво про хворобу ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року, яким ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, не направлено на затвердження до штатної ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності.
Суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли внаслідок незгоди позивача з відмовою відповідача, яка оформлена листом від 30.03.2026 №598/9/7609, щодо скасування довідок №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та 2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, а саме формальним підходом аналізу медичних документів, а також неврахування відповідачем порушення процедури щодо затвердження свідоцтва про хворобу.
Суд зазначає, що жодних пояснень чи аргументів щодо наявності свідоцтва про хворобу ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року, яким ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та щодо незатвердження його штатною ВЛК, відповідачем у листі від 30.03.2026 №598/9/7609 не надано.
З огляду на викладене суд вважає, що вказаний лист відповідача не можна визнати вмотивованим та обґрунтованим, оскільки зі змісту наведеного неможливо зрозуміти причини, підстави та обставини, виходячи з яких відповідачем не враховано наявність свідоцтва про хворобу ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року щодо непридатності ОСОБА_1 до військової служби з виключенням з військового обліку.
У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 по справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
У постанові Верховного Суду від 12.09.2023 по справі №420/14943/21 зазначено, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Суд зазначає, що на спірні правовідносини, в тому числі, поширюється дія Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі - Закон №2073-IX).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 4 Закону №2073-IX одним із принципів адміністративної процедури є принцип обґрунтованості.
Статтею 8 цього ж Закону визначено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону. Якщо адміністративний орган змінює оцінку та висновки в однакових чи подібних справах, він зобов`язаний надати належне обґрунтування такої зміни.
З урахуванням наведеного та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що відмова Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлена листом №598/9/7609 від 30.03.2026 щодо скасування довідок №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, не можна вважати обгрунтованою, оскільки в такій відсутні пояснення чи аргументи щодо наявності свідоцтва про хворобу ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року, яким ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та щодо незатвердження його штатною ВЛК.
Вказані вище порушення відповідачем чинного законодавства стосуються саме недотримання процедури прийняття оскаржуваного рішення, що є самостійною та достатньою підставою для визнання відмови відповідача протиправною. 
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
На переконання суду, відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача обмежившись формальними твердженнями про відсутність підстав для скасування довідок №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, що не може вважатися обґрунтованим. Разом з цим, відмова суб`єкта владних повноважень у вчиненні певних дій повинна бути належним чином вмотивованою, з наведенням відповідних обґрунтувань такої відмови, що не мало місця у спірних правовідносинах.
З урахуванням наведеного, а також відсутності заперечень відповідача проти позову, суд дійшов висновку, що відмова відповідача, оформлена листом №598/9/7609 від 30.03.2026 щодо скасування довідок №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та №2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025 прийнята необґрунтовано та без врахування всіх обставин у справі, а тому вона є протиправною. 
Закон України «Про адміністративну процедуру», дія якого з урахуванням ч. 2 ст. 1 та п. 3 Розділу IX Прикінцеві та перехідні положення (до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить принципам цього Закону) поширюється на правовідносини у сфері захисту соціальних прав у частині адміністративної процедури.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2073-ІХ у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 52 Закону №2073-ІХ адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності.
Адміністративний орган визначає відповідно до законодавства способи та обсяг встановлення обставин справи. При цьому адміністративний орган не обмежений доводами учасників адміністративного провадження, наданими ними доказами та клопотаннями.
Адміністративний орган повинен неупереджено дослідити всі обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 72 Закону №2073-ІХ адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Як вже раніше встановлено судом, Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України розглядаючи заяву позивача не враховано наявності свідоцтва про хворобу ВЛК КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» від 2024 року, яким ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та щодо незатвердження його штатною ВЛК.
З огляду на наведене, відповідач не дотримався вимог адміністративної процедури, оскільки не розглянув заяву позивача в такій частині, що в свою чергу не дає можливості встановити повноту та правомірність дій чи рішень.
Відтак, суд дійшов висновку, що під час ухвалення та реалізації зазначеного адміністративного акта відповідачем було допущено порушення принципів адміністративної процедури, зокрема щодо обґрунтованості, законності та дотримання прав та інтересів позивача.
Враховуючи вищенаведене, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2025 щодо скасування довідок №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та 2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, проведення ОСОБА_1 повторного (чи контрольного) медичного огляду, прийняття постанови, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.
Решта аргументів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року), «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Про це також йдеться у пункті 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, де обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Руда Х.Д., до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає до часткового задоволення.
Враховуючи приписи ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 800 грн. сплаченого судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене листом №598/9/7609 від 30.03.2026, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.12.2025.
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179, вул. Госпітальна, 16, м. Київ) розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 11.12.2025, яка подана його представником, про скасування довідок №2025-0911-1406-1790-3 від 11.09.2025 та 2025-1028-2126-2630-7 від 28.10.2025, проведення ОСОБА_1 повторного (чи контрольного) медичного огляду, прийняття постанови про непридатність, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.
У задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179, вул. Госпітальна, 16, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.