справа № 631/577/20
провадження № 2/631/16/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді – Пархоменко І. О., 
при секретарі – Ляшенко І. М.,
за участі прокурора – Малюкіна Р. В.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовною заявою Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі позивача Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів 

В С Т А Н О В И В:
Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі позивача Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 
Первомайською місцевою прокуратурою опрацьовано лист Старовірівської сільської ради від 17 березня 2020 року №428 щодо порушення вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів та реєстрації речових прав на неї та встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 28 січня 2005 року комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 : адмінбудівля, літ. «A-2», цегла; підвал, літ. «Al»; вхід в підвал, літ. «а»; Ганок, літ. «аl»; сарай, літ. «В» належать на праві власності ОСОБА_2 , відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №204677483 від 18 березня 2020 року. 
Встановлено, що власником нерухомого майна ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , не оформлялося, зокрема, договір зі Старовірівською сільською радою про оренду землі не укладався, що підтверджується інформацією Старовірвської сільської ради від 17 березня 2020 року №428, згідно з якою дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0858 га не надавався.
Таким чином, ОСОБА_2 з 28 січня 2005 року по теперішній час використовують вищезазначену земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України.
Відповідно до наданого Старовірівською сільською радою акту обстеження земельної ділянки її площа становить 0,0858 га (земельна ділянка знаходиться поряд із кадастровим номером 6324281001:00:002:0151).
Посилаючись на приписи ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 120, 125, 152, 206 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 14.1.147 Податкового кодексу України, зазначив, що ОСОБА_2 не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не є суб?єктами плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). При цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для неї, як землекористувача, є орендна плата.
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов?язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5).
Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов?язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Станом на березень 2020 року договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не укладено. Орендна плата за її використання відповідачем не сплачується, що підтверджується інформацією Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області №428 від 17 березня 2020 року.
Оскільки, земельна ділянка не сформована площу фактичного використання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , визначено за результатами обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, які зафіксовані у акті від 26 лютого 2020 року, складеному інженером-геодезистом.
26 лютого 2020 року комісією Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області в порядку та на підставі ст. 12, 189 Земельного кодексу України вжиті заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки та здійснено її обстеження, визначення меж, площі та конфігурації.
Обстеженням на місцевості встановлено, що земельна використовується для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Площа земельної ділянки яка фактично використовується ОСОБА_2 відповідно до її меж склала 0,0858 га.
Координати точок знімальної основи визначались за допомогою супутникових геодезичних приймачів з прив?язкою до державної геодезичної мережі та здійснювалося інженером-геодезістом Дейнеко Валерієм Миколайовичем (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста № 014180 затверджений 30 травня 2019 року).
Старовірівською сільською радою Нововодолазького району проведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0858 га, розташованою за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді орендної плати за землю за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року, яка становить 42514,21 грн та підлягає стягненню на користь позивача.
3 аналізу змісту норм ст. 1212-1214 ЦК України, випливає, що зобов?язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов?язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. У даному разі наявні усі три вказані ознаки.
Не отримані Старовірівською сільською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправданого очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності територіальної громади с. Старовірівка ( п. 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України»).
Норми ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України регламентують кондикційне зобов?язання, яке виникає з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Тобто, до моменту оформлення власником об?єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об?єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Отже, ОСОБА_2 (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшили вартість власного майна, а Старовірівська сільська рада (потерпілий) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду Верховного Суду викладеною у постанові від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, у постанові Великої палати Верховного суду Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року (справа № 642/4792/17, провадження № 61-44207св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року (справа № 686/18993/17-ц, провадження № 61-48870св 18).
На обгрунтування підстав для звернення до суду та порушення інтересів держави зазначив, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Підстави для звернення до суду прокурора визначені у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до норм якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснюе орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб?єктів права власності та господарювання тощо.
Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №4/166 "Б").
В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захисті прав та інтересів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
Таким чином, інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
ОСОБА_2 користується земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0858 га без укладення договору оренди землі, у зв?язку з чим значні грошові кошти від сплати орендної плати не отримує бюджет сільської ради.
Посилаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року (справа №642/4792/17, провадження №61-44207св 18) заначив, що у разі відсутності сформованих меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно брати за основу акт обстеження та не є підставою для не проведення розрахунку безпідставно збережених коштів.
Неповернення Старовірівській сільській раді Нововодолазького району Харківської області безпідставно збережених коштів за користування вказаною земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади с. Старовірівка в особі Старовірівської сільської ради в частині можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб територіальної громади.
Водночас, відповідно до інформації Старовірівської сільської ради від 17 березня 2020 року №428 заходи щодо стягнення з відповідача коштів за фактичне користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , не вживались та вживатись не будуть.
Судові витрати за подання даної позовної заяви складається з суми судового збору, яка становить 1,5 відсотка ціни позову, тобто 2002 гривні. 
Судовий збір у вказаній сумі за подання даної позовної заяви сплачено прокуратурою Харківської області.
Просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно збережені кошти та судові витрати.
Через канцелярію суду за вхідним № 1097/21-вх відповідач ОСОБА_2 надала клопотання про залишення позову без розгляду, обґрунтовуючи наступним.
Ухвалою Нововодолазького районного суду від 07 серпня 2020 року по справі №631/577/20 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі позивача Старовірівської сільської ради.
Разом з тим, копія позову прокурора підписана Виконуючим обов?язки керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області Травкіним Романом Володимировичем.
За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру», повноваження щодо здійснення представництва місцевої прокуратури у відносинах з органами державної влади надані її керівнику і лише в разі відсутності останнього такі повноваження може виконувати перший заступник або заступник керівника місцевої прокуратури (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру»).
Оскільки, будь-які документи які б свідчили про те, що на момент підписання позовної заяви Керівник Первомайської місцева прокуратури Харківської області був відсутній і його Перший заступник Травкін Р. В. виконував обов?язки керівника Первомайської місцевої прокуратури в матеріалах справи відсутні, позов має бути залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Також вказала, що вона фактично позбавлена можливості скористуватися своїм правом на оскарження наявності у прокурора підстав для представництва у суді інтересів держави в особі Старовірівської сільської ради, з огляду на невизначеність у питанні щодо того, яким саме прокурором подано позов: «Виконуючим обов?язки керівника», чи «Першого заступника керівника». 
Також, прокурором до суду не надана копія повідомлення Первомайської місцевої прокуратури до Старовірівської сільської ради про намір пред?явити позов, як наслідок, копія вказаного повідомлення на адресу відповідача судом не була направлена, а тому ОСОБА_2 позбавлена можливості висловити свою позицію щодо дотримання прокурором порядку звернення до суду з даним позовом. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 у справі №910/6144/18, від 06 серпня 2019 у справі №912/2529/18, від 10 листопада 2020 у справі № 903/504/16 тощо).
Окрім того, поважні причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб?єктом - Старовірівською сільською радою, прокурором у тексті позову не наведено, прокурор в обґрунтування підстав для представництва інтересів держави має у тексті позову зазначити конкретні підстави, які перешкоджають відповідному органу самостійно звернутися до суду (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у справах № 924/1237/17, № 910/4345/18, № 925/226/18, № 910/2491/18). Разом з тим згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (п.79-81 постанови), між зверненням прокурора до компетентного органу з відповідним повідомлення та до звернення прокурора до суду з відповідним позовом (у випадку бездіяльності компетентного органу) має пройти розумний строк. Аналогічні висновки викладено Верховним Судом також у постановах від 03 серпня 2020 року у справі № 910/10890/19, від 23 листопада 2020 року у справі № 908/1578/19 тощо.
Оскільки, копія зазначеного Повідомлення їй направлена не була, у додатку до позову прокурор не зазначив дату вказаного повідомлення, безпосередньо в тексті позову прокурором не зазначені ні дата направлення Повідомлення, ні дата отримання Повідомлення Старовірівською сільською радою, то відповідач об?єктивно позбавлена можливості надати суду свої міркування щодо того, сплив чи ні той розумний строк, про який зазначено вище.
Просила позов прокурора залишити без розгляду.
Також, через систему «Електронний суд» за вхідним № 388/26-вх та через канцелярію суду за вхідним № 669/26-вх представник відповідача Сімейко А. М. надав клопотання про залишення позову без розгляду, з якого вбачається наступне.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі №631/577/20 за позовом першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, поданим в інтересах держави в особі Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів. При цьому, суд не вирішив питання щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у даній справі.
Допустимість такого позову безпосередньо залежить від наявності у прокурора конституційних підстав для представництва інтересів держави в суді, що є попереднім процесуальним питанням, яке підлягає перевірці судом до переходу до розгляду будь-яких інших аспектів цивільного позову – постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Оскільки суд не вирішив питання щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у даній справі, то, як наслідок, суд позбавив учасників справи можливості реалізувати передбачене ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» право на оскарження таких підстав; безпідставно та передчасно перейшов до розгляду справи по суті, не вирішивши попереднє процесуальне питання, від якого залежить допустимість позову, а тому суд зобов`язаний повернутися до стадії вирішення питання щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави, оскільки без такого вирішення відсутні правові та процесуальні передумови для розгляду позову прокурора.
Посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від грудня 2025 року №6-р(II)/2025 у справі №328/2024(59/24) (справа щодо представництва прокурором інтересів держави в суді) зазначив, що до 01 січня 2027 року допустимим є лише таке застосування абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яке узгоджується з Конституцією України та правовою позицією Конституційного Суду України, тоді як будь-яке інше застосування зазначених приписів суперечило б як обов`язковості рішень Конституційного Суду України, так і принципу верховенства Конституції України.
З аналізу цивільного позову прокурора вбачається, що як підстава для представництва інтересів держави фактично зазначається відсутність самостійного звернення Старовірівської сільської ради до суду з аналогічними вимогами. 
Водночас саме по собі не звернення відповідного органу до суду не може розцінюватися як виключний випадок у розумінні ст. 131-1 Конституції України та не утворює легітимної підстави для звернення прокурора з позовом в інтересах держави. У даній справі прокурором не наведено та не підтверджено жодних об`єктивних обставин, які б свідчили про неможливість компетентного органу самостійно реалізувати своє право на судовий захист.
Наведені прокурором доводи фактично зводяться до констатації самого лише факту не звернення компетентного органу до суду, що, за правовою позицією Конституційного Суду України, не є та не може визнаватися легітимною підставою для представництва інтересів держави прокурором.
Оскільки прокурором не доведено наявність конституційних підстав для представництва інтересів держави в особі Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, то суд має виходити з того, що у даному випадку позов подано та підписано особою, яка не має права на його подання. 
Просив вирішити питання щодо наявності/відсутності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у цивільній справі № 631/577/20. Залишити позовну заяву прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Через канцелярію суду за вхідним № 869/26-вх прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Малюкін Р. В. надав заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду де зазначив наступне.
Старовірівська сільська рада є органом уповноваженим державою на здійснення захисту і інтересів за фактичних обставин, на які покликається прокурор, як на підстави позовних вимог.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором направлено відповідний лист-повідомлення на адресу позивача про необхідність вжиття відповідних заходів судового захисту інтересів держави.
Крім того, від Старовірівської сільської ради прокурором отримано листа від 17 березня 2020 з якого наміру вжиття відповідних заходів не простежується.
Враховуючи зазначену позицію уповноваженого органу, прокурором направлено позовну заяву до суду.
Таким чином, прокурором повідомлено уповноважений орган про виявлені порушення та надано розумний строк для самостійного звернення до суду з відповідним позовом.
Зазначеним спростовується твердження співвідповідача про невиконання прокурором вимог ст. 23 3акона України «Про прокуратуру».
Водночас, твердження представника відповідача, що прокурором не надано уповноваженому органу розумний строк для звернення до суду є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Посилаючись висновки, викладені у постановах Великої палати Верховного суду від 12 березня 2024 року у справі №927/1206/21, від 26 квітня 2020 року у справі № 912/2385/18, зазначив, що Старовірвівська сільська рада мала можливість для самостійного звернення до суду протягом розумного строку водночас такою можливістю не скористалась.
Вказані обставини стали підставою для подання прокурором позовної заяви в інтересах держави.
Щодо рішення Конституційного суду України від 03 грудня 2025 вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 грудня 2025 року по справі № 344/12305/18 зазначає, що Рішенням від 03 грудня 2025 року № 6-р(II)/2025 Конституційний Суд України ухвалив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв?язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб?єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Однак відповідно до пункту 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
Конституційний Суд України також зазначив, що в умовах правового режиму воєнного стану особливої ваги набуває всебічне забезпечення захисту інтересів держави Україна, а неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в цей період (пункт 9 мотивувальної частини). Такий конституційний підхід підтверджує правомірність здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах до моменту втрати чинності відповідними нормами або до їх законодавчого врегулювання, за умови наявності визначених законом підстав для такого представництва.
Ураховуючи вищевикладене та факт бездіяльності Старовірівської сільської ради, в даному випадку вбачається як виключний випадок, зазначений в рішенні КСУ від 03 грудня 2025 року № 6-р (II)/2025, на здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді шляхом звернення до суду з даним позовом.
Просив відмовити у задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення позову прокурора без розгляду.
Через канцелярію суду за вхідним № 1561/26-вх прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Малюкін Р. В. надав клопотання де зазначив наступне.
На даний час відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 проведено реформування органів прокуратури. 
Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» 15 березня 2021 року визначено днем початку роботи окружних прокуратур (наказ розміщено на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора за посиланням: https://www.gp.gov.ua/ua/iord?_m=publications&_t:=rec&id=286098).
Крім того, відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 2ш, у зв?язку з утворенням з 15.0З.2021 окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур Первомайську місцеву прокуратуру Харківської області виключено зі структури Харківської обласної прокуратури. Вказаним наказом встановлено в структурі та штатному розписі Харківської обласної прокуратури Харківську окружну прокуратуру Харківської області.
Таким чином, на теперішній час діє Харківську окружна прокуратура Харківської області.
Крім того, Постановою Верховної ради України від 17.07.2020 №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у Харківській області ліквідовано Балаклійський, Барвінківський, Близнюківський, Богодухівський, Борівський, Валківський, Великобулуцький, Вовчанський, Дворічанський, Дергачівський, Зачепилівський, Зміївський, Золочівський, Ізюмський, Кегичівський, Коломацький, Красноградський, Краснокутський, Куп?янський, Лозівський, Нововодолазький, Первомайський, Печенізький, Сахновщинський, Харківський, Чугуївський, Шевченківський райони.
При цьому у Харківській області утворено Красноградський район (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі територій Зачепилівської селищної, Кегичівської селищної, Красноградської міської, Наталинської сільської, Сахновщинської селищної, Старовірівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
Також Постановою Верховної ради України від 19.09.2024 № 3984-IX «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» постановлено перейменувати у Харківській області Красноградський район на Берестинський район; а місто Красноград Красноградського району на місто Берестин; яка опублікована у офіційному друкованому органі Верховної Ради України "Голос України" № 131 від 25.09.2024 року.
При цьому, згідно відкритих даних, розміщених на сайті за посиланням https://starovirivska-gromada.gov.ua a https://prozorro.gov.ua встановлено, що на даний час Старовірівська сільська рада знаходиться за адресою: 63251, Україна, Харківська область, Берестинський район, село Старовірівка, вул. Центральна, будинок 60.
Просив у справі № 631/577/20 за позовом першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Старовірівської сільської ради до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, враховувати відомості про позивача, а саме, Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області.
Через систему «Електронний суд» за вхідним № 2266/26-вх представник відповідача Сімейко А. М. надав клопотання щодо допустимості доказу у справі, де просив визнати акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 26 лютого 2020 року року недопустимим та неналежним доказом, посилаючись на таке.
Як вбачається з позовної заяви прокурора, визначення площі (розміру) земельної ділянки, яка є визначальною для формування ціни позову, здійснено виключно на підставі акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 26 лютого 2020 року року.
У свою чергу, зазначений акт був складений постійною комісією Старовірівської сільської ради з питань земельних відносин, будівництва, архітектури просторового планування та навколишнього середовища, за участю начальника Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури – прокурора Біляєва Є.О., в.о. старости Караванського старостинського округу Паська С. М. та інженера геодезиста Дейнеко В. М.
Зазначений акт за своїм змістом фактично містить результати діяльності, що передбачає використання спеціальних знань у сфері землеустрою та геодезії, а саме визначення координат, меж, площі та конфігурації земельної ділянки, тоді як визначення меж та площі земельної ділянки здійснюється виключно у порядку, встановленому спеціальним законодавством, на підставі відповідної документації із землеустрою та відомостей Державного земельного кадастру, і не можуть реалізовуватися шляхом складання актів обстеження постійними комісіями органів місцевого самоврядування за участю прокурора.
Визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки в такий спосіб виходить за межі компетенції як прокурора, так і членів відповідної комісії, та не породжує юридичних наслідків у сфері земельних правовідносин, а тому акт обстеження, складений такою комісією, не є належним джерелом доказів для встановлення меж та площі земельної ділянки.
Крім того, результати геодезичних вимірювань, відображені в акті, отримані поза будь-якою передбаченою законом процедурною формою, тоді як визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки здійснюється виключно в порядку розроблення та затвердження документації із землеустрою з подальшим внесенням відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Особа, яка здійснювала відповідні вимірювання, не є судовим експертом, а сам акт не є висновком експерта у розумінні процесуального закону, а також не є землевпорядною документацію у розумінні Закону України «Про землеустрій», що виключає можливість покладення викладених у ньому висновків в основу судового рішення як доказу, отриманого із застосуванням спеціальних знань. 
Участь прокурора у складанні вказаного акту виключає можливість розглядати його як об`єктивний та неупереджений доказ, оскільки прокурор фактично виступає одночасно суб`єктом формування доказу та стороною, яка на нього посилається на підтвердження позовних вимог, що суперечить принципу змагальності сторін та рівності процесуальних можливостей.
Матеріали справи не містять жодних доказів щодо правових підстав створення комісії, яка здійснювала обстеження, її персонального складу, а також документів, що визначають обсяг її повноважень; відсутні документи, що підтверджують підстави та порядок проведення обстеження земельної ділянки, а також документи, на підставі яких визначалися межі, площа та конфігурація земельної ділянки; відсутня документація із землеустрою; не підтверджені правові підстави участі прокурора у проведенні такого обстеження, матеріали справи не містять належних доказів щодо правового статусу інженера-геодезиста ОСОБА_3 ; відсутнє підтвердження технічного стану супутникового геодезичного приймача (GNSS) South S660. 
Зазначене клопотання просив вирішити при ухваленні рішення.
Також, через систему «Електронний суд» за вхідним № 2270/26-вх представник відповідача Сімейко А. М. надав клопотання щодо розрахунку позовних вимог, з якого вбачається наступне.
Як вбачається з розрахунку заявленої до стягнення суми, він здійснений виходячи з площі земельної ділянки, нормативної грошової оцінки та відповідної ставки, проте матеріали справи не містять жодних належних доказів, які підтверджують зазначені складові розрахунку, а саме: нормативну грошову оцінку земельної ділянки, рішення уповноваженого органу щодо встановлення відповідної ставки, а також належні та допустимі докази площі земельної ділянки. 
Разом з тим, саме нормативна грошова оцінка земельної ділянки та відповідна ставка є базовими показниками, на яких ґрунтується здійснений позивачем арифметичний розрахунок заявленої до стягнення суми.
За таких обставин розрахунок заявленої до стягнення суми є таким, що не підтверджений жодними доказами, оскільки показники, використані для його здійснення, визначені довільно, без належного документального підтвердження. 
Просив Ввизнати розрахунок безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою таким, що не є належним підтвердженням розміру заявлених до стягнення коштів, оскільки він ґрунтується на вихідних даних, які не підтверджені жодним доказом.
Зазначене клопотання просив вирішити при ухваленні рішення.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі (а. с. 50-51).
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 лютого 2026 року підтверджено наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в справі за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі позивача Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів. У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду було відмовлено ( а. с. 171 - 179).
Прокурор Малюкін Р. В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області безпідставно збережені кошти та судові витрати.
Представник відповідача Сімейко А. М. у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, зазначивши, що на його думку прокурором не доведено наявність конституційних підстав для представництва інтересів держави в особі Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, просив визнати акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 26 лютого 2020 року року недопустимим та неналежним доказом, а розрахунок безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою таким, що не є належним підтвердженням розміру заявлених до стягнення коштів, з підстав зазначених у клопотаннях, та відмовити у задоволенні позову.
Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 
Відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 28 січня 2005 року комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 : адмінбудівля, літ. «A-2», цегла; підвал, літ. «Al»; вхід в підвал, літ. «а»; Ганок, літ. «аl»; сарай, літ. «В» належать на праві власності ОСОБА_2 ( а. с. 20).
Те є саме вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6348986 від 28 січня 2005 року ( а. с. 21).
За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єка нерухомого майна №204677483 від 18 березня 2020 року будинок адмінбудівлі на земельній ділянці сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2 ( а. с. 22-23).
Отже, судом встановлено, що власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач у справі ОСОБА_2 , яка не має статусу ані власника, ані користувача земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
За листом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району № 421 від 17 березня 2020 року земельна ділянка комунальної власності площею 0,0858 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , використувується ОСОБА_2 без правовстановлюючих документів та без сплати відповідних орендних платежів. Площа земельної ділянки відповідно до плану меж фактичного користування, встановлених кваліфікаційним інженером-геодезистом Дейнеко В. М. (кваліфікаційний сертифікат додається), становить 0,0858 га ( а. с. 16 - 17).
Таким чином, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листа Старовірівської сільської ради Нововодолазького району відповідач не має прав ні власника, ні землекористувача щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у порушення ст. 125 Земельного кодексу України користується земельною ділянкою за цією адресою без документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, а відтак з 28 січня 2005 року по теперішній час використовує вищезазначену земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав.
За актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 26 лютого 2020 року року, складеним постійною комісією Старовірівської сільської ради з питань земельних відносин, будівництва, архітектури просторового планування та навколишнього середовища, за участю начальника Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури – прокурора Біляєва Є. О., в. о. старости Караванського старостинського округу Паська С. М. та інженера геодезиста ОСОБА_3 , площа земельної ділянки, яка використовується відповідачем для обслуговування нежитлових будівель відповідно до плану меж фактичного користування, становить 0,0858 га. Для визначення меж земельної ділянки використовувався супутниковий геодезичний приймач глобальних навігаційних супутникових систем ( а. с. 25 - 26, 38 - 39).

На підтвердження відповідної кваліфікації, наявність сертифікату та застосування спеціального обладнання, з підтвердженням технічного стану супутникового геодезичного приймача (GNSS) South S660, позивачем надано кваліфікаційний сертифікат інженера-геодизиста № 014180, виданий 11 червня 2019 року ОСОБА_3 , реєстраційне посвідчення (свідоцтво) власника (користувача) апаратури супутникових радіонавігаційних систем № 0848 від 02 березня 2017 року, договір оренди геодезичного обладнання від 25 лютого 2020 року з додатком, акти прийому-передачі від 25 лютого 2020 року та від 27 лютого 2020 року до договору оренди обладнання від 25 лютого 2020 року, результати повірки приймача GNSS S660 ( а. с. 27- 35, 40).
Позивач просив стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,0858 га, розташованою за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, предметом позову є стягнення з відповідача, як власника нерухомого майна, коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій це майно розташоване.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі ст. 80Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За приписами ч. 1 ст. 122Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Статтею 123Земельного кодексу України визнчено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема, за ч. 6 відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання документації із землеустрою приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України) .
Положеннями ст. 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Стаття 96 Земельного кодексу України закріпила обов`язки землекористувачів, серед яких, зокрема, за пунктом в) ч. 1 - своєчасна сплата земельного податоку або орендної плати.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України - право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства ( ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. 
Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Пунктом 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України визначено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 288.5 статті 288 Податкового кодексу України ).
За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав ( ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України ).
Глава 83Цивільного кодексу України містить приписи щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.
За ч. 1, 2 ст. 1212Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України ).
Тобто, до моменту оформлення власником об?єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об?єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду Верховного Суду викладеною у постанові від 2З.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та у постанові Великої палати Верховного суду Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17).
Отже, ОСОБА_2 (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшила вартість власного майна, а Старовірівська сільська рада (потерпілий) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
Стосовно визначення розміру безпідставно збережених коштів суд зазначає таке.
Згідно з пунктом "д" ч. 1 ст. 156Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 157 Земельного кодексу України ).
Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель визначається Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489.
В основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель (пункт 1 розділу ІІ Порядку № 489).
Старовірівською сільською радою Нововодолазького району проведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0858 га, розташованою за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді орендної плати за землю за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року, яка становить 44 001, 46 грн, з урахуванням грошової оцінки земельної ділянки згідно з технічною документацією з нормативно грошової оцінки земель села Караван Нововодолазького району з урахуванням коефіцієнтів індексації, із застосуванням порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489. 
Відповідно до розрахунку сума безпідставно збережених коштів становить у 2017 році (з 20.05.2017 по 31.12.2017) – 8097,25 грн., у 2018 році - 14 840,29 грн. (з 01.01.2018 по 16.07.2018 - 6 510,85 грн. та з 17.07.2018 по 31.12.2018 - 8 329,44 грн.), у 2019 році - 18 096,92 грн., за 2 місяці 2020 року - 2967 грн ( а. с. 36 - 37).
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України)
Згідно зі змістом ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
За частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Твердження представника відповідача ОСОБА_1 про недопустимість як доказу акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 26 лютого 2020 року не є обгрунтованими, оскільки відповідно до акту, межі та площу земельної ділянки визначено за участю інженера – геодезиста Дейнека В. М., що має відповідну кваліфікацію та сертифікат, а також із застосуванням ним спеціального обладнання, з підтвердженням технічного стану супутникового геодезичного приймача (GNSS) South S660. Участь прокурора у складанні вказаного акту не обмежується жодним законодавчим актом України.
Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру орендної плати, представник відповідача Сімейко А. М. наголошував на тому, що матеріали справи не містять жодних належних доказів, які підтверджують зазначені складові розрахунку, а саме: нормативну грошову оцінку земельної ділянки, рішення уповноваженого органу щодо встановлення відповідної ставки, а також належні та допустимі докази площі земельної ділянки. За таких обставин розрахунок заявленої до стягнення суми є таким, що не підтверджений жодними доказами, не є належним обгрунтуванням розміру заявлених до стягнення коштів.
Проте суд не погоджується з доводами сторони  відповідача, оскількиСтаровірівською сільською радою складено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_2 земельною ділянкою з урахуванням грошової оцінки земельної ділянки згідно з технічною документацією з нормативно грошової оцінки земель села Караван Нововодолазького району з урахуванням коефіцієнтів індексації, із застосуванням порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489.
Зазначені твердження представника відповідача ОСОБА_1 не спростовують доводи позивача про фактичне користування земельною ділянкою у зазначених межах відповідно до акта її обстеження, та не звільняють відповідача – ОСОБА_2 від обов`язку сплати податку, розмір якого розраховується у відсотках від добутку базової вартості одного квадратного метра земель села Караван, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, на коефіцієнт індексації та площу земельної ділянки.
Доходячи зазначеного висновку, суд ураховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2021 року по справі №905/1680/20, де зазначено, що "земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати. …..
У кожній справі суди виходять з її конкретних обставин та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності".
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна. Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування відповідачем наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу. Власного розрахунку ані відповідачем, ані його представником до суду не надано. 
Таким чином, твердження Представника відповідача ОСОБА_1 не спростовують доводи позивача, що станом на березень 2020 року договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не укладено, орендна плата за її використання відповідачем не сплачується, тобто не відкидають твердження позивача про фактичне користування ОСОБА_2 земельною ділянкою у зазначених межах відповідно до акта її обстеження, та не звільняють відповідача від обов`язку сплати за користування землею.
Беручи до уваги зазначене, суд доходить висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем надані достатні належні, допустимі та достатні докази на обґрунтування вимогдо ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів. 
Також суд ураховує, щоПостановою Верховної ради України від 17.07.2020 №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у Харківській області ліквідовано Балаклійський, Барвінківський, Близнюківський, Богодухівський, Борівський, Валківський, Великобулуцький, Вовчанський, Дворічанський, Дергачівський, Зачепилівський, Зміївський, Золочівський, Ізюмський, Кегичівський, Коломацький, Красноградський, Краснокутський, Куп?янський, Лозівський, Нововодолазький, Первомайський, Печенізький, Сахновщинський, Харківський, Чугуївський, Шевченківський райони.
При цьому у Харківській області утворено Красноградський район (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі територій Зачепилівської селищної, Кегичівської селищної, Красноградської міської, Наталинської сільської, Сахновщинської селищної, Старовірівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
Також Постановою Верховної ради України від 19.09.2024 № 3984-IX «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» постановлено перейменувати у Харківській області Красноградський район на Берестинський район; а місто Красноград Красноградського району на місто Берестин; яка опублікована у офіційному друкованому органі Верховної Ради України "Голос України" № 131 від 25.09.2024 року.
Отже, стягненню з ОСОБА_2 підлягають безпідставно збережені кошти у розмірі 44001,46 грн на користь Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області.
За вимогами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі підлягає стягненню з відповідача 2002 грн сплаченого судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст. 13 Конституції України, ст. 80, 93, 96, 122-124, 152, 156, 157, 206 Земельного кодексу України, ст. 1, 13, 21 Закону України «Про оренду землі», ст. 14, 288, 289 Податкового кодексу України, ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258, 263 - 265, 280 - 282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:
Позов Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі позивача Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області безпідставно збережені кошти у розмірі 44001 (сорок чотири тисячі одна) гривня 46 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Харківської обласної прокуратури (Харківська обласна прокуратура код 02910108, рахунок UA178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету – 2800) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2002 (дві тисячі дві) гривні 00 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи: 
Позивач: Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, юридична адреса: м. Первомайський, вул. Соборна, 20;
Позивач: Старовірівська сільська рада Берестинського району Харківської області, код ЄДРПОУ: 24398092, юридична адреса: 63250, Харківьска область, Берестинський район, с. Старовірівка, вул. Центральна, 60.
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя І. О. Пархоменко