ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17109/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року (головуючий суддя Конєва С.О.)
у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сейлтаб» до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сейлтаб», 11.06.2025 року, звернулось Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, просив:
- визнати протиправним та скасувати винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення форми «ПС» за №0093710901 від 20 лютого 2025 року, яким до позивача застосовано штраф в сумі 2040,00 грн. за ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем проведена фактична перевірка позивача на підставі наказу №75-п від 06.01.2025р. згідно до вимог п.п.80.2.2 п.80.2 ст.82 ПК України, проте, у наказі не наведено жодної фактичної інформації про можливі порушення позивачем вимог діючого законодавства, тому вважає, що наказ та акт перевірки від 16.01.2025р., складений за результатами її проведення не доводять наявність обґрунтованої підстави для проведення фактичної перевірки позивача, що, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, є підставою для висновку про протиправність оспорюваного наказу; 
відповідачем у наказі на проведення перевірки не було вказано мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки, а відтак, наказ не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, тому, на переконання позивача, у відповідача були відсутні підстави для призначення фактичної перевірки позивача на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України. 
Також позивач вказав і на те, що після допуску посадових осіб відповідача до проведення перевірки їм були надані всі документи у повному обсязі, що належать до предмета перевірки, про що зазначено і у акті перевірки, тому вважає посилання контролюючого органу на ненадання до перевірки всіх документів безпідставними. У відповіді на відзив від 06.07.2025р. представник позивача додатково зазначив, що в акті перевірки не зафіксовано згаданого вище порушення, а саме: 
переліку яких саме документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, не було надано позивачем, у акті не вказано, тоді як, пункти 11 та 12 акту перевірки містять перелік документів, які надав позивач до перевірки, чим спростовано доводи відповідача про не надання позивачем документів до перевірки; посилаючись на відмову позивача у наданні документів до перевірки, посадові особи відповідача відповідного акту не складали, таких доказів не надано, як і не надано доказів надсилання акту перевірки позивачеві всупереч п.86.5 ст.86 ПУ України, акт перевірки позивачем не отримувався; 
враховуючи той факт, що перевірку було призначено з посиланням на п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України питання наявності обґрунтованих підстав для проведення перевірки не є актуальним. Окрім того, у додаткових поясненнях від 04.12.2025р. представник позивача послався на дотримання позивачем під час проведення перевірки вимог п.85.2 ст.85 ПК України щодо надання всіх документів, що зафіксовано в самому акті перевірки.
Судом першої інстанції витребувані у відповідача та досліджені копії: акту перевірки від 16.01.2025р.; запитів, які надавалися позивачу щодо необхідності надання первинних бухгалтерських документів та докази їх вручення позивачеві; актів про відмову у наданні первинних бухгалтерських документів до перевірки позивачем під час перевірки, завірених належним чином згідно до ч.5 ст.94 КАС України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року позов – задоволено.
Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0093710901 від 20.02.2025р.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю. Вказує, що наказ на перевірку №75-п від 06.01.2025р. винесений на підставі п.19.1 ст.19, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), про що зазначено у згаданому наказі, тобто, у даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин із зазначенням у такому наказі нумераційного позначення відповідного пункту статті ПК України без розкриття його змісту про що свідчать і правові висновки Верховного Суду, зокрема, в його постановах від 25.04.2023р. у справі №520/3328/20, від 26.03.2024р. у справі №420/9909/23, з огляду на що представник відповідача вважає посилання позивача на відсутність підстав для проведення фактичної перевірки необґрунтованими. Щодо порушення п.85.2 ст.85 ПК України, а саме: ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, то це порушення зафіксовано в акті перевірки від 16.01.2025р., письмовий запит про надання документів, наказ на перевірку та направлення були вручені продавцю ТОВ «Сейлтаб» ОСОБА_1 , оскільки вона є особою, яка фактично здійснює розрахункові операції, вказана особа була ознайомлена з направленням і поставила у вказаних документах свої особисті підписи, однак, після проведення фактичної перевірки продавець відмовилась від ознайомлення з актом перевірки та отримання свого примірника про що було складено акт відмови від підпису акту фактичної перевірки від 15.01.2025р. 
Відповідача вказав і на те, що обов`язок суб`єкта господарювання щодо надання всіх копій документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, виникає після початку перевірки та не залежить від наявності вимоги про надання/витребування таких документів контролюючим органом про що зазначив і Верховний Суд у постанові від 17.10.2024р. у справі №160/9989/22. Тому, з урахуванням наведеного відповідач вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, складеним на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим відсутні підстави для його скасування.
Згідно статті 309 КАС апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що у період з 10.03.2026 до 19.03.2026 суддя Божко Л.А., яка входить до складу суду, перебувала на лікарняному, а у період з 06.04.2026 до 10.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік, також у період з 14.04.2026 до 15.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні, що унеможливило розгляд справи у визначений ч. 1 ст. 309 КАС України строк.
При цьому, в період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перший день після виходу колегії суддів з чергової відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Сейлтаб» зареєстроване як юридична особа за адресою: м. Дніпро, проспект О.Поля, буд. 98-Д, здійснює свою господарську діяльність у Кіоску, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Вітчизняна, буд. 61А та перебуває на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області про що свідчить зміст копії акту перевірки від 16.01.2025р., відомості про що учасниками справи не оспорюються.
06.01.2025р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, на підставі п.19-1.1 ст.19-1, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 (підстава проведення фактичної перевірки – здійснення функцій, визначеним законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) ПК України, було призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «Сейлтаб» за адресою: м. Дніпро, вул. Вітчизняна, буд. 61/а згідно до наказу №75-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Сейлтаб», що підтверджується копією наведеного наказу, наявною у справі.
З метою виконання згаданого вище наказу, посадовим особам контролюючого органу були оформлені направлення на проведення фактичної перевірки позивача за №№92,93 від 06.01.2025р. про що свідчить зміст копій наведених направлень.
Згадані вище копія наказу, направлення були вручені/пред`явлені для ознайомлення посадовій особі позивача – продавцю ОСОБА_1 07.01.2025р. о 13-10 год.
Також, посадовими особами відповідача (державними інспекторами) була сформована та підписана «Письмова вимога перевіряючих» зі змісту якої видно, що позивачеві у відповідності до вимог, зокрема, п.85.2, п.85.4 ст.85 ПК України було запропоновано надати письмові пояснення та завірені належним чином копії наступних документів:
- ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами з додатками (попередні та поточні);
- первинні документи щодо надходження підакцизних товарів (видаткові накладні, ТТН, тощо);
- реєстраційне посвідчення та довідка про опломбування РРО;
- договір оренди/право власності на господарську одиницю;
- фіскальні звітні чеки (Z-звіти), книги обліку розрахункових операцій;
- трудові договори з найманими працівниками, накази на призначення;
- копія паспорта та ідентифікаційного коду посадової особи підприємства.
Згадана Письмова вимога була також вручена під особистий підпис продавцю ОСОБА_1 07.01.2025р. о 13 год. 30 хв. про що свідчить зміст її копії, наявної у справі.
На виконання згаданого вище наказу, у період з 07.01.2025р. по 15.01.2025р. посадовими особами контролюючого органу було проведено фактичну перевірку позивача за результатами якої був складений акт за №120/04-36-09-01/45286029 від 16.01.2025р., копія якого наявна у справі.
За висновками згаданого вище акту фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено порушення позивачем п.85.2 ст.85 ПК України, а саме: 
«ненадання платником податків посадовим особам органів ДПС всіх документів, що пов`язані або є предметом перевірки».
На підставі висновків акту перевірки від 16.01.2025р., посадовою особою контролюючого органу 20.02.2025р. було прийняте податкове повідомлення-рішення, Форма «ПС» за №0093710901 за яким на підставі, зокрема, п.121.1 ст.121 ПК України, за неподання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, що мало місце у січні 2025р., до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 2040,00 грн., що підтверджується змістом копії наведеного податкового повідомлення-рішення та копією розрахунку до нього.
Згадане вище податкове повідомлення-рішення позивачем було оскаржене до органу ДПС України шляхом подання скарги, за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 05.05.2025р. за №12788/6/99-00-06-0301-06 за змістом якого вищенаведене податкове повідомлення-рішення було залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення про що свідчить зміст фотокопії наведеного рішення, доданого позивачем до позову.
Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення №0093710901 від 20.02.2025 року.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо дотримання контролюючим органом процедури проведення фактичної перевірки в аспекті достатності відображення в наказі підстав для її проведення (що є одною із підстав заявленого позову).
Відповідно до усталених висновків Верховного Суду, зокрема, які містяться і у пункті 47 постанови від 27.11.2023р. у справі №420/11790/22, вказано, що оцінка правомірності призначення і проведення перевірки надається під час розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення. 
При цьому, у випадку встановлення допущення контролюючим органом істотних порушень під час призначення і проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність прийнятого рішення контролюючого органу, такі висновки можуть бути самостійною підставою для задоволення позову і скасування такого рішення.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755-VI.
Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1 статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, при цьому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. 
Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
Вимоги до змісту наказу керівника контролюючого органу про проведення фактичної перевірки встановлені абзацом 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. 
Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, а також необхідність відображення мети та підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.
Відтак, під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті зазначення платника податків, який має перевірятися, та чіткого визначення у наказі правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Відповідно до ч.5 ст242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 року в справі № 280/1431/23 викладено наступний правовий висновок:
"Судова палата наголошує, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). 
Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про "наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення" або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. 
Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. 
Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. 
Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. 
У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.
Судова палата не може не погодися з тим, що розкриття змісту та деталізації фактичної обставини, яка стала приводом для прийняття рішення про проведення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (до прикладу, щодо якого саме факту отримана інформація або ж у якій сфері можливі порушення, їх характер і докази на підтвердження) відповідала б більш високим стандартам правової визначеності та більш повно б забезпечувала розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення.
Водночас, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.06.2024 року у справі №420/9909/23, підставою для визнання наказів контролюючого органу або наслідків його реалізації протиправними є не будь-які недоліки, а лише ті, які є істотними і суттєво вплинули на реалізацію прав платника податків. 
Відсутність детальної конкретизації підстав перевірки не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним. 
Здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, у якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації."
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявність та/або отримання контролюючим органом відповідної інформації, яка свідчить про можливі порушення з боку платника податку порушень вимог законодавства, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Також слід зазначити, що Верховний Суд послідовно дотримується правової позиції, яка викладена, зокрема, в постановах: від 20.03.2018 у справі № 820/4766/17, від 22.05.2018, від 04.10.2022 у справі № 810/1394/16, від 05.11.2018 у справі № 803/988/17, від 25.01.2019 у справі № 812/1112/16, від 10.04.2020 у справі № 815/1978/18, від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 05.07.2023 у справі № 460/2663/22, від 26.07.2023 у справі № 280/4696/22, від 17.08.2023 у справі № 160/15431/21, від 27.11.2023 у справі № 420/11790/22, згідно з якою підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить дві самостійні (автономні) підстави для проведення фактичної перевірки у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального: 
(1) отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також 
(2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері.
Тобто, цей підпункт передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.05.2025 у справі №420/31410/24.
За викладених вище обставин, адміністративний суд у даних правовідносинах повинен здійснити перевірку дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, процедури та правомірності (наявності/відсутності) підстав для призначення і проведення фактичної перевірки позивача, а також мети перевірки, які мають бути відображені контролюючим органом саме у вищенаведений спосіб у згаданому позивачем наказі від 06.01.2025р. №75-п.
Так, досліджуючи наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06.01.2025р. №75-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «СЕЙЛТАБ» судом встановлено що його зміст містить мету перевірки – «дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».
Також зі змісту згаданого вище наказу видно, що він прийнятий на підставі пункту 19-1.1 статті 19-1, статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 (підстава проведення фактичної перевірки - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) ПК України, Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР, Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Отже, із аналізу встановлених вище обставин слідує, що в основу проведення фактичної перевірки платника податків, зокрема, позивача, відповідачем покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зазначений наказ чітко відображає законодавчо визначену мету та підставу для проведення перевірки, а тому суд приходить до висновку, що такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства, як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним.
Встановлені судом першої інстанції факти дотримання відповідачем процедури оформлення наказу від 06.01.2025р. №75-п із зазначенням у ньому як мети фактичної перевірки, так і відображення конкретної підстави для її проведення, можливість скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення, виключають.
Тому, суд першої інстанції приходить до правильного висновку про законність та обґрунтованість призначення та проведення згаданої вище фактичної перевірки з підстав, наведених у п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України за наказом №75-п від 06.01.2025р., у зв`язку із чим оспорюване податкове повідомлення-рішення з підстав порушення процедури проведення такої перевірки визнанню протиправним та скасуванню не підлягає.
Відтак, суд першої інстанції, не виявивши порушень відповідачем процедури проведення перевірки під час оформлення вищенаведеного наказу на проведення фактичної перевірки, вирішуючи спір, переходить до перевірки суті виявленого порушення.
Так, зі змісту акту фактичної перевірки від 16.01.2025р. та оспорюваного податкового повідомлення-рішення, вбачається, що до позивача були застосовані штрафні санкції у розмірі 2040,00 грн. за порушення п.85.2 ст.85 ПК України, а саме: 
ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
З приводу даного порушення, наведені положення свідчать про те, що:
За п. 85.2 ст. 85 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. 
Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до п. 85.4. ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
При цьому, положеннями п. 85.6., п. 85.6 ст. 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику.
Із аналізу наведених вище приписів чинного податкового законодавства слідує, що у разі відмови платника податків (його представника) надати копії документів посадовій особі контролюючого органу, така особа має обов`язок у довільній формі скласти акт, що засвідчує факт відмови та вказати перелік документів, які платнику податків було запропоновано надати.
В той же час, у разі отримання копій документів, посадова особа має обов`язок скласти опис отриманих копій документів та вручити такий опис платнику податків (його представнику).
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, вказуючи у акті перевірки від 16.01.2025р. про ненадання платником податків (позивачем у справі) всіх копій документів, посадові особи контролюючого органу факт відмови позивача у наданні копій документів посадовим особам ДПС не зафіксували та відповідного акту у довільній формі із переліком документів, які пропонувалося позивачеві надати не склали, таких доказів суду не надано.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що ухвалою суду першої інстанції у даній справ у порядку ст.80 КАС України було витребувано у відповідача, зокрема, копію акту про відмову позивача у наданні копій документів до перевірки, завірених належним чином згідно до ч.5 ст.94 КАС України.
Проте, копії відповідного акту про відмову позивача у наданні копій документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, без поважної причини відповідачем не додано.
Зазначене додатково свідчить про те, що відповідний акт про відмову позивача у наданні копій документів посадовими особами не складався всупереч вимог п.85.6 ст.85 ПК України.
У акті фактичної перевірки від 16.01.2025р. і перелік документів, які платнику податків (позивачеві) було запропоновано надати до суду, також відсутній.
Таким чином, встановлені вище обставини не складання посадовими особами контролюючого органу акту про відмову позивача у наданні копій первинних документів, не зазначення у такому акті або у акті перевірки від 16.01.2025р. переліку документів, які було запропоновано позивачу надати, свідчать про порушення посадовими особами контролюючого органу вимог п.85.6 ст.85 ПК України, що, в свою чергу, призводить до недоведеності відповідачем факту не надання позивачем копій документів, що пов`язані з предметом перевірки у розумінні ст.73 КАС України.
В той же час, як встановлено зі змісту Письмової вимоги перевіряючих, яка надавалась під час перевірки посадовій особі позивача 07.01.2025р. о 13.30 год. видно, що позивачеві було запропоновано надати наступний перелік копій документів, а саме:
- ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами з додатками (попередні та поточні);
- первинні документи щодо надходження підакцизних товарів (видаткові накладні, ТТН, тощо);
- реєстраційне посвідчення та довідка про опломбування РРО;
- договір оренди/право власності на господарську одиницю;
- фіскальні звітні чеки (Z-звіти), книги обліку розрахункових операцій;
- трудові договори з найманими працівниками, накази на призначення;
- копія паспорта та ідентифікаційного коду посадової особи підприємства.
Згідно аналізу копії акту перевірки від 16.01.2025р., доданого відповідачем, встановлено, що під час перевірки позивачем були надані наступні копії документів, а саме:
- ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №04610311202405246 від 14.08.2024р. термін дії: з 20.08.2024р. по 20.08.2025р., фіскальний номер РРО згідно додатку до ліцензії 4000917097 ( п. 2 ч.2 акту перевірки);
- свідоцтво про державну реєстрацію від 31.12.2024р. №1011081020000000082 ( п.5 ч.2 акту перевірки);
- супровідні документи, що реалізуються «в наявності» (п.6 ч.2 акту перевірки);
- ПРРО фіскальний №4000917097 (пункт 7 ч.2 акту перевірки).
Також у пункті 11 ч.2 акту перевірки зазначено, що при перевірці використано вибірково: ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами з додатком; документи про оформлення трудових відносин; документи на походження товару.
Враховуючи наведене та те, що у ході проведення фактичної перевірки позивачем були надані всі перераховані копії документів до перевірки, що стосуються предмету перевірки про що свідчить зміст акту перевірки від 16.01.2025р., суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем було дотримано вимог ст.85.2 ст.85 ПК України.
Щодо ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за приписами п.121.1ст.121 ПК України.
Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2040 гривень абз.2 п.121 ст.121 ПК України.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що норма п.121 ст.121 ПК України передбачає відповідальність платника податку за ненадання таких документів контролюючому органу на його запит у повному обсязі взагалі, а за ненадання таких документів частково (не у повному обсязі).
Вказані норми не передбачають відповідальності у разі ненадання платником податків у повному обсязі (надання їх частково).
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем під час проведення фактичної перевірки посадовим особам контролюючого органу були надані копії документів, які наведені у частині 2 описової частини акту перевірки від 16.01.2025р., про що відповідач сам навів перелік документів, які ним досліджувалися.
Відтак, посилання у пункті 14 частини 2 описової частини акту перевірки від 16.01.2025р. з приводу ненадання платником податків посадовим особам органів ДПС всіх документів, що пов`язані або є предметом перевірки, не відповідає та суперечить відомостям, які наведені у пунктах 2,5,6,7 та 11 цього ж акту перевірки, про надання позивачем до перевірки копій документів, тому такі посилання є неспроможними та судом оцінюються критично.
Тобто, наведені встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що позивачем надавалися до перевірки копії документів, проте, відповідачем їх опис не складався, як це передбачено п.85.6 ст.85 ПК України, та недотримання відповідачем цих правил (не складання акту про відмову позивача у наданні копій первинних документів та переліку копій документів, які пропонувалось надати, не складання опису отриманих копій документів) виключає підстави для притягнення позивача до відповідальності за таке порушення, оскільки таке порушення належними доказами (актом про відмову у наданні копій документів та їх переліком, які не складалися) відповідачем не доведено.
За викладених обставин, застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 2040 грн. саме за ненадання посадовим особам контролюючого органу у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки (за умови надання таких документів частково) за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням є протиправним та незаконним, тому таке рішення суб`єкта владних повноважень від 20.02.2025р. за №0093710901 підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.
Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування – ст.76 наведеного Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, у ході судового розгляду даної справи правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, з урахуванням встановлених судом вище обставин та аналізу наведеного чинного законодавства, належними, достатніми та допустимими доказами, відповідачем не доведена.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи відповідача з приводу того, що ненадання платником податків посадовим особам контролюючого органу ДПС в повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки зафіксовані в акті фактичної перевірки від 16.01.2025р., з огляду на таке.
Зі змісту акту перевірки встановлено, що він не містить переліку саме документів, які пропонувалось позивачеві надати та які не надані до перевірки.
Вказаний акт перевірки у частині 2 описової частини акту перевірки містить відомості про надані позивачем до перевірки документи у п.2,5,6,7 та 11 частини 2 описової частини акту перевірки, чим спростовані доводи відповідача про ненадання позивачем до перевірки всіх у повному обсязі копій документів.
Інші аргументи та доводи відповідача не спростовують наведених вище висновків суду та згаданих вище правових висновків Верховного Суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, що слугували підставами для прийняття податкового повідомлення-рішення, спростовуються вище наведеними доказами, а тому спірне податкове повідомлення-рішення від 20.02.2025р., є такими, що прийняте не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко