ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/8678/25 пров. № А/857/6488/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
за участю секретаря судового засідання: Рибачука А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі №260/8678/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
головуючий суддя першої інстанції Луцович М.М., час ухвалення не вказано,
місце ухвалення Ужгород, дата складання повного тексту 05 січня 2026 року.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ №162 о/с від 26.09.2025 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (0062727), інспектора (за рахунок старшого інспектора) відділення моніторингу та контролю батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 26 вересня 2025 року відповідно до частини 1 статті 77 Закону України « Про Національну поліцію» за п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);
зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Закарпатській області змінити підставу звільнення, яка вказана в наказі №162 о/с від 26.09.2025 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (0062727), інспектора (за рахунок старшого інспектора) відділення моніторингу та контролю батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 26 вересня 2025 року відповідно до частини 1 статті 77 Закону України « Про Національну поліцію» за п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), шляхом викладення її у такій редакції: «Відповідно до частини 1 статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції за п.7 (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 (0062727), інспектора (за рахунок старшого інспектора) відділення моніторингу та контролю батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 05 вересня 2025 року».
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі у порядку загального позовного провадження.
24 листопада 2025 року представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке мотивовано пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - залишено без руху та запропоновано позивачу подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
Від позивача на виконання ухвали суду від 17.12.2025 року надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач вказав, що трекінг поштового відправлення не є належним доказом вручення відправлення, з огляду на що відповідачем не надано належних у розумінні КАС України доказів на підтвердження дати відправлення позивачу оскаржуваного наказу. При цьому вказує, що позивач вчиняв активні, юридично значимі дії для отримання даного наказу, зокрема, звернувся за фаховою правовою допомогою й отримав оскаржуваний наказ на запит адвоката 13 жовтня 2025 року.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що узвала прийнята судом першої інстанції з грубими порушеннями норм матеріального права без дотримання та з порушенням норм процесуального права. Суд, приймаючи вказану ухвалу, неповно та не всебічно з`ясував всі обставини по справі та належно не дослідив та не врахував всіх наявних в справі доказів та обставини.
Суть доводів апелянта зводиться до того що матеріали справи не місять доказів того, що відповідачем було надано до суду будь-який документ, який би підтверджував отримання копії наказу відповідача.
З урахуванням наведеного просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що дисциплінарний наказ ГУНП в Закарпатській області № 2568 від 26.09.2025 року, було реалізовано шляхом видання наказу ГУНП в Закарпатській області № 162 о/с від 26.09.2025 року.
Так, листом УКЗ ГУНП від 26.09.2025 року № 129174-2025 позивачу було повідомлено про його звільнення зі служби, додавши до листа витяг з наказу ГУНП в Закарпатській області № 162 о/с від 26.09.2025 року та надіславши позивачу поштовим зв`язком (поштове відправлення № 8800000333560).
Згідно трекінгу відправлень «Укрпошта», поштове відправлення № 8800000333560 було отримано позивачем 01.10.2025 року, а тому саме з цієї дати розпочався 15-денний строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами, який закінчився 16 жовтня 2025 року.
Натомість позивач звернувся до суду тільки 27 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.
Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, а повідомлені представником позивача обставини не доводять поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду
Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції передчасними з огляду на наступне.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, тощо.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Як уже зазначалось вище, відповідно до ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про дисциплінарний статут Національної поліції» від 15.03.2022 №2123-ІХ з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі підчас дії воєнного стану доповнено Дисциплінарний статут розділом V «Особливості проведення службового розслідування» в період дії воєнного стану». Статтею 31 цього розділу Дисциплінарного статуту встановлено порядок оскарження дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану.
Так, ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що поліцейський має право оскаржити застосовано до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Вказана норма Дисциплінарного статуту Національної поліції України набрала чинності з 01.05.2022.
Зазначений у ст. 31 Дисциплінарного статуту строк у період воєнного стану законодавцем визнано достатнім для оскарження дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади.
Згідно частин 1, 2 статті 30 розділу V Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, колегія суддів виходить з наступного.
Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував, що правозастосовна практика вимагає уникнення надмірного формалізму, який може призвести до обмеження доступу до правосуддя.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначав, що застосування строків не може бути суто механічним. Процесуальні норми повинні враховувати фактичні можливості особи для реалізації права на судовий захист.
Надмірний формалізм у застосуванні строків звернення до суду може розцінюватися, зокрема, як необґрунтоване обмеження права на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це може свідчити про відхід від принципу верховенства права та порушення процесуальних гарантій, які забезпечують ефективний судовий контроль за діями суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відсутність відповідних документів у позивача, фактично перешкоджала розумінню порушеного права, позбавляла можливості сформувати правову позицію, навести предмет та підстави позову та обґрунтувати позовні вимоги щодо їх оскарження.
Предметом оскарження у цій справі є наказ Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області № 162 о/с від 26.09.2025 року про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (0062727), інспектора (за рахунок старшого інспектора) відділення моніторингу та контролю батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 26 вересня 2025 року відповідно до частини 1 статті 77 Закону України « Про Національну поліцію» за п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Судом першої інстанції встановлено, що дисциплінарний наказ ГУНП в Закарпатській області № 2568 від 26.09.2025 року, було реалізовано шляхом видання наказу ГУНП в Закарпатській області № 162 о/с від 26.09.2025 року.
Листом УКЗ ГУНП від 26.09.2025 року № 129174-2025 позивачу було повідомлено про його звільнення зі служби, додавши до листа витяг з наказу ГУНП в Закарпатській області № 162 о/с від 26.09.2025 року та надіславши позивачу поштовим зв`язком (поштове відправлення № 8800000333560)
Згідно трекінгу відправлень «Укрпошта», поштове відправлення № 8800000333560 було отримано позивачем 01.10.2025 року, а тому саме з цієї дати розпочався 15-денний строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами, який закінчився 16 жовтня 2025 року.
Натомість позивач звернувся до суду тільки 27 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно трекінгу відправлень «Укрпошта», поштове відправлення № 8800000333560 було отримано позивачем 01.10.2025 року, оскільки у матеріалах справи відсутнє повідомлення про вручення у якому зазначалося б ким саме та коли саме було отримано дане поштове відправлення.
Апеляційний суд не погоджується із доводами відповідача про те, що накладна № 8800000333560 про направлення ОСОБА_1 вказаних вище документів, є належним доказом отриманням ним таких, оскільки така накладна підтверджує факт приймання відправлення поштовим оператором, а не отримання одержувачем.
Отже, відповідачем не надано до суду і у справі відсутні докази, які б підтверджували те, що самим позивачем було отримано саме 01.10.2025 року від відповідача лист разом з копіями документів.
Крім цього, отримання документів поштовим зв`язком заперечив і позивач та пояснив, що отримав оскаржуваний наказ на запит адвоката 13 жовтня 2025 року.

Судом першої інстанції вказаним обставинам належна оцінка не надана та такі не були належим чином перевірені.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду є передчасним.
Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/8678/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	
Повний текст постанови складений та підписаний 04.05.2026