УХВАЛА

13 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 926/767-б/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 29.09.2025
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 

у справі № 926/767-б/15
за заявою Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ"
до Приватної фірми "Інтервал"
про  банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:
Господарським судом Чернівецької області ухвалою від 27.05.2015 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватної фірми "Інтервал" № 926/767-б/15 за заявою ініціюючого кредитора ПАТ "Піреус Банк МКБ".
Постановою від 31.08.2016 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.
Ухвалою від 19.02.2020 припинено повноваження ліквідатора Кучака Ю.Ф., новим ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.
Засновник ПФ "Інтервал" ОСОБА_1 як учасник провадження у справі звернувся до суду із скаргою від 13.05.2025 на бездіяльність ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара О.І. внаслідок того, що ним не проведено інвентаризацію активів боржника, що встановлено органом контролю - Міністерством юстиції України. За наслідками розгляду скарги просив відсторонити цього арбітражного керуючого від виконання обов`язків ліквідатора боржника.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 29.09.2025 у задоволенні заяви засновника ПФ "Інтервал" ОСОБА_1 від 13.05.2025 про відсторонення арбітражного керуючого (вх. № 1625 від 16.05.2025) відмовлено.
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просив суд апеляційної інстанції її скасувати та:
- постановити правозастосовчий акт про відведення судді Господарського суду Чернівецької області Ковальчук Т.І. від розгляду цієї справи;
- постановити правозастосовчий акт, яким справу надіслати до суду першої інстанції для продовження розгляду скарги про відсторонення арбітражного керуючого;
- постановити окрему ухвалу про неналежне виконання арбітражним керуючим Гусаром І.О. професійних обов`язків, яку надіслати до Міністерства юстиції України та правоохоронних органів.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 29.09.2025 у справі №926/767-б/15 - без змін.
До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій заявлено вимогу скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 29.09.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 у справі №926/767-б/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про відсторонення арбітражного керуючого.
Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №926/767-б/15 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026.
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12.05.2026 №32.2-01/574, у зв`язку з відрядженням судді Картере В.І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №926/767-б/15.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи №926/767-б/15 між суддями від 12.05.2026 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Жуков С.В.- головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
Згідно з частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених КУзПБ.
Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Згідно з частиною третьою статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 9 КУзПБ, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною третьою статті 9 КУзПБ у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про затвердження плану санації у справі про банкрутство, ухвали про затвердження плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Наведений у частині третій статті 9 КУзПБ перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.
У даному випадку предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 у справі №926/767-б/15, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 29.09.2025 про відмову у відстороненні арбітражного керуючого у справі № 926/767-б/15, можливість оскарження якої у касаційному порядку не передбачено частиною третьою статті 9 КУзПБ.
Такий правовий висновок також викладено, зокрема, в ухвалах Верховного Суду від 30.01.2026 у справі №916/4552/24, від 10.11.2025 у справі 911/408/17, від 05.08.2025 у справі №915/187/22, від 22.05.2025 у справі №903/347/24.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Як зазначалося вище, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг на рішення (рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Таким чином, вичерпний перелік прийнятих у справі про банкрутство ухвал місцевого суду та постанов суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 29.09.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 у справі №926/767-б/15, оскільки вона подана на судові рішення, які відповідно до частини третьої статті 9 КУзПБ не підлягають касаційному оскарженню.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень Верховним Судом не розглядається.
На підставі викладеного та керуючись частиною третьою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, - 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №926/767-б/15 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 29.09.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї документами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

В.Я. Погребняк