ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/56220/25 суддя першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.А., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 у справі № 320/56220/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - апелянт, відповідач, ГУНП у м. Києві) у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 1801 від 13.10.2025 «Про застосування дисциплінарного стягнення до майора поліції ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 1884 від 24.10.2025 о/с «Про особовий склад», яким реалізовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби; 
- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 3-го міжрайонного відділу управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП у м. Києві;
- стягнути середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 позовну заяву задоволено, накази ГУНП у м. Києві № 1801 від 13.10.2025 та № 1884 від 24.10.2025 о/с визнано протиправними та скасовано; позивача поновлено на посаді заступника начальника 3-го міжрайонного відділу управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП у м. Києві з 02.11.2025; з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 112 375,00 грн з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, постанова Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2025, якою закрито адміністративне провадження щодо позивача у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення, спростовує підставу, покладену в основу дисциплінарного стягнення; по-друге, оскаржувані накази видані в період тимчасової непрацездатності позивача, що порушує гарантії статті 31 Закону України «Про Національну поліцію»; по-третє, матеріали службового розслідування не містять письмових пояснень позивача, що свідчить про порушення встановленої процедури; та по-четверте, дисциплінарна комісія застосувала формалізований підхід, не з`ясувавши дійсних обставин події з достатньою повнотою.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ГУНП у м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим просить апеляційний суд скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно надав постанові Святошинського районного суду від 16.10.2025 абсолютне преюдиційне значення у контексті дисциплінарної відповідальності всупереч усталеній правовій позиції Верховного Суду, відповідно до якої адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними та самостійними видами юридичної відповідальності, а тому факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення сам по собі не виключає наявності в діях особи ознак дисциплінарного проступку.
Також відповідач стверджує, що суд першої інстанції взагалі не дослідив відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських, на яких зафіксовано обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема пропозицію ОСОБА_1 надати патрульним неправомірну вигоду, його пропозицію скласти протокол відносно пасажирки замість нього, а також спроби набрати воду до ємності, призначеної для відбору біологічного зразка.
Окремо скаржник звертає увагу на те, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення було видано 13.10.2025, тобто ще до відкриття першого листка непрацездатності 20.10.2025. Водночас фактична дата звільнення - 28.10.2025 - припала на день відкриття другого листка непрацездатності, оформленого одразу після закриття першого 27.10.2025. На переконання відповідача, така послідовність подій свідчить про недобросовісну реалізацію працівником своїх прав та містить ознаки зловживання правом.
Крім того, відповідач заперечує висновок суду щодо відсутності в матеріалах службового розслідування пояснень ОСОБА_1 , оскільки протокол його опитування наявний у матеріалах справи та був долучений до матеріалів дисциплінарного провадження, що підтверджує надання ним відповідних пояснень під час проведення службового розслідування.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано справу із Київського окружного адміністративного суду.
ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подав, свою позицію щодо вимог апеляційної скарги відповідача не висловив.
Ухвалою апеляційного суду від 01.06.2026 апеляційну скаргу ГУНП у м. Києві призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
Нарядом Управління патрульної поліції у м. Києві «Рубін-0802» у складі старшого лейтенанта поліції Онищук Я.Ю. та сержанта поліції Коваленка В.В. під час дії комендантської години 30.08.2025 о 00 годині 15 хвилин на Берестейському шосе, 8 км, у м. Києві зупинено автомобіль «Тойота Кемрі», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням майора поліції ОСОБА_1 . 
Зупинку здійснено у зв`язку з порушенням вимог абзацу другого пункту 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 573 від 08.07.2020. Автомобіль є власністю позивача, на момент зупинки останній не виконував службових обов`язків, перебував у цивільному одязі, без табельної вогнепальної зброї.
Під час перевірки документів патрульними поліцейськими у водія ОСОБА_1 було виявлено зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Драгер».
Втім, від проходження зазначеного огляду ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на відеозаписах з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських.
Після тривалого часу очікування позивач погодився пройти огляд у медичному закладі, для чого він спільно з патрульними поліцейськими прибув до комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» (КНП «КМНКЛ «Соціотерапія») за адресою: м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 20. 
За результатами медичного огляду, проведеного лікарем-наркологом із використанням спеціального технічного засобу «Drager», складено Висновок щодо результатів медичного огляду № 004195 від 30.08.2025, відповідно до якого у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння. Згідно з результатами дослідження вміст алкоголю у видихуваному повітрі становив 1,48 ‰, а під час повторного тестування - 1,47 ‰.
Не погодившись із результатами тестування, позивач висловив бажання здати біологічний зразок (сечу) для проведення лабораторного дослідження. Водночас із відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що в часовому проміжку з 01:55 до 01:58 (хронометраж відеозапису 03:39:00 - 03:42:03) під час процедури відбору біологічного матеріалу ОСОБА_1 здійснював дії з наповнення наданої ємності водою у присутності лікаря. Після цього лікар припинив подальшу процедуру відбору біологічного матеріалу, а позивач пояснив, що не може здати аналіз у присутності інших осіб.
У зв`язку з встановленням факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, відносно нього було складено протокол серії ЕПР1 № 438296 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, проте, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 759/21567/25 провадження за частиною першою статті 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення було закрито. 
Крім того зі змісту відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських (файли «ЕПР1 438296_1» та «ЕПР1 438296_2») убачається що позивач пропонував патрульним поліцейським неправомірну вигоду за те, щоб залишити місце події та не складати на нього матеріалів (часовий проміжок відеофайлу «ЕПР1 438296_2» 02:13:39 - 02:14:56), а також намагався схилити патрульних до складення протоколу не на нього, а на пасажирку автомобіля (часовий проміжок відеофайлу «ЕПР1 438296_1» 00:47 - 02:10, зокрема 01:28:10 - 01:29:33). 
Інформація про вказану подію 04.09.2025 була надана начальнику ГУНП у м. Києві, у зв`язку з чим наказом № 1897 від 09.09.2025 призначено службове розслідування та затверджено склад дисциплінарної комісії. 
Під час проведення службового розслідування дисциплінарна комісія вивчила копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 438296, переглянула відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів трьох патрульних поліцейських, дослідила Висновок медичного огляду КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» № 004195 від 30.08.2025, опитала патрульних поліцейських Онищук Я.Ю. та Коваленка В.В., отримала письмові пояснення безпосереднього керівника ОСОБА_1 та провела опитування самого ОСОБА_1 , у яких він пояснив що 29.08.2025 не вживав алкогольні напої, а встановлений медичним оглядом стан алкогольного сп`яніння 1,48 ‰ пояснити не може. 
За результатами службового розслідування 07.10.2025 складено висновок згідно з яким встановлено вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни. 
На підставі висновків службового розслідування, наказом ГУНП у м. Києві № 1801 від 13.10.2025 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Разом з цим, 20.10.2025 позивачу відкрито перший листок непрацездатності № 19215360-2035488550-1 у КНП «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради (далі - КНП «Білоцерківська ЦРЛ»), який закрито 27.10.2025. Того ж дня, 27.10.2025, лікарем-хірургом КНП «Білоцерківська ЦРЛ» ОСОБА_4 відкрито другий листок непрацездатності на період з 27 по 31 жовтня 2025 року (медичний висновок № 1111-HBE5-T5AA-BHAB від 27.10.2025). Тобто, сукупний безперервний період непрацездатності позивача становив з 20 по 31 жовтня 2025 року.
Водночас, 24.10.2025 ГУНП у м. Києві видано наказ № 1884 о/с «Про особовий склад», яким реалізовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 , останнього звільнено з посади заступника начальника 3-го міжрайонного відділу управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП у м. Києві з 28.10.2025. 
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII). 
На виконання частини першої статті 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний: 
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Частиною четвертою статті 31 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський не може бути звільнений зі служби у період тимчасової непрацездатності, крім випадків ліквідації органу (підрозділу) поліції. 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут) і визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком є протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частинами першою, другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
За змістом частин першої - четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту, службовим розслідуванням є діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до частини першої статті 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування, визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018. 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ вказаного Порядку, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
За змістом пункту 1 розділу V Порядку, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
На виконання пункту 4 розділу V Порядку, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Пунктом 13 розділу V Порядку передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІІ Порядку встановлено, що у разі коли за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Відповідно до частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно з частинами 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що за порушення службової дисципліни, до поліцейського може бути застосований один із визначених видів дисциплінарного стягнення, в тому числі і звільнення зі служби в поліції. Втім, застосування стягнення можливе лише в тому разі, коли порушення службової дисципліни сталося внаслідок винної протиправної поведінки поліцейського, яка належним чином доведена та підтверджена відповідними достатніми доказами.
Разом з цим, обираючи вид дисциплінарного стягнення, який має бути застосований, уповноважена особа зобов`язана враховувати, зокрема, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, наявність та ступінь вини порушника. Фактично, при обранні виду дисциплінарного стягнення має дотримуватись принцип пропорційності, тобто, справедливий баланс між тяжкістю проступку, вчиненого внаслідок доведеної винної протиправної поведінки порушника, негативними наслідками, до яких призвела чи може призвести така поведінка з одного боку, та суворістю покарання за вчинений проступок, глибиною необхідного втручання у права порушника, необхідних для досягнення мети застосування стягнення, з другого боку. 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визначальне значення надав постанові Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2025, якою закрито адміністративне провадження за частиною першою статті 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення. 
Втім, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він є результатом неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що вплинуло на правильність вирішення справи. 
Так, відповідно до частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Частиною шостою статті 78 КАС України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду лише в питанні, чи мали місце певні дії та чи вчинені вони відповідною особою.
Системний аналіз приписів Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту дає підстави дійти висновку про те, що адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, самостійними та незалежними одна від одної видами юридичної відповідальності, підстави, порядок та процедура притягнення до яких регулюються різними нормативно-правовими актами та переслідують різну мету. 
Дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення дисциплінарного проступку, тобто у разі порушення службової дисципліни, що є самостійною підставою для притягнення до відповідальності, відмінною від адміністративного правопорушення.
Дисциплінарний проступок поліцейського, пов`язаний із керуванням транспортним засобом у стані сп`яніння, не тотожній адміністративному правопорушенню, передбаченому статтею 130 КУпАП. Такий проступок полягає передусім у порушенні Присяги поліцейського, норм Правил етичної поведінки поліцейських, вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII щодо неухильного дотримання законодавства та гідного поводження у позаслужбовий час. Саме ці порушення є підставою для дисциплінарної відповідальності незалежно від результатів провадження у справі про адміністративне правопорушення.
У постановах від 28.11.2019 у справі № 120/860/19, від 04.12.2019 у справі № 824/355/17-а, від 05.03.2020 у справі № 823/1468/17, від 17.06.2021 у справі № 804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 14.07.2022 у справі № 520/1795/19, від 09.05.2024 у справі № 420/1491/23 Верховний Суд неодноразово і послідовно формулював однаковий висновок: адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими та самостійними видами юридичної відповідальності поліцейського; притягнення або непритягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності.
Отже висновки Святошинського районного суду щодо відсутності складу адміністративного правопорушення не є обов`язковими для суду при оцінці наявності чи відсутності дисциплінарного проступку.
Колегія суддів зауважує на тому, що підставою для дисциплінарного стягнення у цій справі є не сам факт вчинення адміністративного правопорушення, а порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, Присяги поліцейського та норм Правил етичної поведінки поліцейських, зокрема: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння в умовах воєнного стану та під час комендантської години; відмова від законних вимог патрульних поліцейських щодо проходження огляду на місці; спроба уникнути відповідальності шляхом пропозиції неправомірної вигоди та перекладення вини на пасажирку; спроба фальсифікації медичного огляду. Ці факти встановлені на підставі відеозаписів, медичного висновку, пояснень патрульних поліцейських та є незалежними від результатів адміністративного провадження.
Також колегія суддів не погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо порушення встановленої процедури проведення службового розслідування у зв`язку з відсутністю пояснень ОСОБА_1 у матеріалах службового розслідування, позаяк цей висновок є помилковим та суперечить матеріалам справи.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, матеріали службового розслідування містять детальний протокол опитування майора поліції ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 68-69), у якому зафіксовані як обставини події, так і відповіді на конкретні запитання дисциплінарної комісії, зокрема щодо факту вживання алкоголю (відповідь «Ні») та пояснення результату медичного огляду 1,48 ‰ (відповідь «Не можу»). 
Крім того, не відповідають обставинам справи і висновки суду першої інстанції з приводу застосування дисциплінарною комісією формалізованого підходу та не з`ясування дійсних обставин спілкування ОСОБА_1 з патрульними поліцейськими. 
Так, матеріалами справи підтверджено, що під час службового розслідування дисциплінарна комісія дослідила усі наявні докази, а саме: адміністративний протокол, відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів трьох патрульних поліцейських, висновок медичного огляду, опитала патрульних та самого ОСОБА_1 , витребувала пояснення безпосереднього керівника. У висновку службового розслідування детально описано не лише факт алкогольного сп`яніння, але й сукупність дій позивача, які підривають авторитет Національної поліції: пропозиція неправомірної вигоди, спроба перекладення відповідальності на пасажирку, спроба фальсифікації аналізу. Саме ці обставини кваліфіковані за пунктом 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту. Натомість суд першої інстанції вказані відеодокази взагалі не досліджував і не надав їм жодної оцінки.
Колегія суддів бере до уваги те, що факт керування ОСОБА_1 власним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (1,48 ‰ за результатами двох послідовних тестувань приладом «Драгер» у медичному закладі), підтверджується Висновком медичного огляду № 004195 від 30.08.2025. Тобто цей факт є об`єктивно встановленим і не спростований жодними належними та допустимими доказами.
Відмова позивача від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» за своєю суттю є ухиленням від виконання законних вимог поліцейського, що є окремим проявом порушення службової дисципліни для особи, яка займає посаду в органах Національної поліції.
Зафіксовані відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів пропозиція ОСОБА_1 неправомірної вигоди патрульним поліцейським, намагання схилити їх до складення протоколу на іншу особу (пасажирку автомобіля) та спроба фальсифікації результатів аналізів під час медичного огляду є грубим порушенням Присяги поліцейського та вимог Правил етичної поведінки поліцейських.
Окрім зазначеного, заслуговує уваги і те, що згадані події відбулись в умовах воєнного стану та під час комендантської години, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.04.2025 у справі № 3801/546/23, є обставиною, яка обтяжує відповідальність поліцейського, оскільки в цей час від правоохоронних органів вимагається особлива дисциплінованість і бездоганна поведінка.
Колегія суддів наголошує, що ОСОБА_1 обіймав керівну посаду - заступника начальника відділу, що покладає на нього підвищені стандарти поведінки, адже він зобов`язаний бути прикладом для підлеглих та контролювати стан службової дисципліни у підпорядкованому підрозділі. 
Загалом законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків та вчинків, які можуть зганьбити звання працівника поліції або підірвати авторитет поліції, не допускати виникнення ситуацій, коли у суспільства може виникнути уявлення про протиправний характер діяльності конкретного поліцейського та поліції в цілому.
Колегія суддів констатує, що вказана поведінка ОСОБА_1 містить ознаки істотного дисциплінарного проступку, оскільки керування транспортними засобами у стані сп`яніння створює серйозну загрозу для життя та здоров`я як водія, так і інших осіб, насамперед пішоходів. Керування транспортними засобами у стані сп`яніння зазвичай розглядається як грубе порушення закону, що є несумісним із загальноприйнятими етичними вимогами та підриває авторитет поліції.
З огляду на встановлену сукупність обставин - алкогольне сп`яніння, воєнний стан, спроба підкупу, спроба фальсифікації, керівна посада, наявність та ступінь вини, негативні наслідки, які настали чи можуть настати, колегія суддів вважає вчинення істотного дисциплінарного проступку доведеним, а застосування стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції - не надто суворим покаранням та таким, що відповідає принципу пропорційності та обґрунтованості.
Верховний Суд у постанові від 03.05.2019 у справі № 810/2073/16 зазначив, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання поліцейського, нівелює всі попередні заслуги, оскільки дискредитує не лише особу, а й поліцію в цілому.
Стосовно посилання ОСОБА_1 на порушення гарантій, встановлених статтею 31 Закону № 580-VIII внаслідок його звільнення під час тимчасової непрацездатності, як на підставу для задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що вказана гарантія за своєю правовою природою та функціональним призначенням є механізмом захисту поліцейського від свавільного, необґрунтованого або помилкового звільнення в період тимчасової непрацездатності - тобто в той час, коли він об`єктивно позбавлений можливості повноцінно захищати свої права та інтереси. Ця гарантія спрямована проти зловживань при ініціюванні звільнення, а не проти виконання рішення, ухваленого до настання непрацездатності. Її призначення - унеможливити свавільне припинення служби, а не «заморозити» виконання законного та обґрунтованого рішення про дисциплінарну відповідальність, прийнятого до настання хвороби поліцейського.
За своїм характером гарантія, передбачена частиною четвертою статті 31 Закону № 580-VIII, є безумовною: вона забороняє фактичне припинення служби в період тимчасової непрацездатності незалежно від підстав звільнення. Водночас зміст і правові наслідки її порушення визначаються залежно від того, стосується таке порушення законності та обґрунтованості самого рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності чи виключно порядку та строків його виконання.
Системний аналіз частини четвертої статті 31 Закону № 580-VIII у взаємозв`язку з положеннями Дисциплінарного статуту Національної поліції України свідчить про принципову відмінність між двома самостійними процесами: прийняттям рішення про накладення дисциплінарного стягнення та його практичною реалізацією. Частина перша статті 2 Дисциплінарного статуту прямо передбачає, що перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) не зараховується до строку виконання стягнення. Ця норма недвозначно свідчить про те, що законодавець розглядає непрацездатність як обставину, що впливає виключно на строки виконання вже прийнятого рішення, але жодним чином не ставить під сумнів ні факт його прийняття, ні його законність по суті.
Отже, дотримання гарантій непрацездатності під час реалізації дисциплінарного стягнення є самостійним процедурним питанням. Порушення строку виконання стягнення може мати самостійні правові наслідки, однак воно не впливає і не може впливати на законність та обґрунтованість самого рішення про застосування дисциплінарного стягнення, прийнятого до настання непрацездатності поліцейського та за належно проведеною процедурою.
У цій справі колегія суддів констатує, що при реалізації дисциплінарного стягнення мало місце порушення частини четвертої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки фактичне звільнення ОСОБА_1 з 28.10.2025 відбулось у межах другого листка непрацездатності, який відкритий 27.10.2025 та закритий 31.10.2025.
В той же час, колегія суддів вважає, що вказане процедурне порушення не є підставою для визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення № 1801 від 13.10.2025 та не може зумовлювати настання наслідку у вигляді поновлення позивача на службі.
Необхідно чітко розмежувати два різних за своєю правовою природою акти: наказ про застосування дисциплінарного стягнення № 1801 від 13.10.2025 та наказ про реалізацію (виконання) цього стягнення № 1884 о/с від 24.10.2025. Перший є рішенням про притягнення до відповідальності по суті, другий є виконавчим актом, спрямованим на фактичне виконання вже прийнятого рішення. Наказ від 13.10.2025 видано до відкриття першого листка непрацездатності (20.10.2025), а отже він не може вважатись виданим з порушенням гарантій статті 31 Закону № 580-VIII.
Колегія суддів зазначає, що навіть за умови визнання процедурного порушення при визначенні дати звільнення, правовим наслідком такого порушення є виключно необхідність перенесення дати звільнення на перший день після закінчення листка непрацездатності, тобто на 01 листопада 2025 року, а не скасування дисциплінарного стягнення по суті та поновлення на службі.
Цей висновок ґрунтується на загальновизнаному принципі розмежування законності підстав для звільнення та правомірності дати (моменту) звільнення. Незаконність підстав тягне поновлення на службі. Незаконність лише дати звільнення при законних підставах тягне виключно коригування цієї дати та виплату середнього заробітку за різницю між неправомірно визначеною датою та правомірною датою. Поновлення на службі у такому разі суперечило б природі та меті дисциплінарного стягнення і призводило б до правового результату, несумісного із засадами верховенства права.
Частинами першою - третьою статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС України).
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, дійшов висновків, що суперечать встановленим обставинам справи та наявним у ній доказам, і неправильно застосував норми матеріального права, що в сукупності призвело до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Київського окружного адміністративного суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Колегія суддів виходить із того, що відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування наказу № 1801 від 13.10.2025, оскільки зазначений акт прийнято уповноваженою посадовою особою в межах наданих законом повноважень, на підставі належним чином встановлених обставин дисциплінарного проступку, за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог законодавства, строків та процедури дисциплінарного провадження. При цьому рішення про застосування дисциплінарного стягнення було прийнято до настання тимчасової непрацездатності позивача та за наявності достатньої сукупності доказів, які підтверджують вчинення ним грубого дисциплінарного проступку.
Разом із тим колегія суддів встановила, що наказ № 1884 о/с від 24.10.2025 в частині визначення дати фактичного звільнення позивача зі служби в поліції не відповідає вимогам частини четвертої статті 31 Закону № 580-VIII.
Хоча зазначений наказ є правомірним за своїми підставами та змістом, визначення датою звільнення 28.10.2025 відбулося в період тимчасової непрацездатності позивача, яка тривала з 27.10.2025 по 31.10.2025 включно, що суперечить встановленій законом забороні припинення служби під час перебування поліцейського на лікарняному.
Зважаючи на характер допущеного порушення, яке стосується виключно моменту реалізації рішення про звільнення, а не правомірності самого рішення про застосування дисциплінарного стягнення, належним способом судового захисту у спірних правовідносинах є зміна дати звільнення на день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності позивача.
Враховуючи, що останнім днем непрацездатності позивача є 31.10.2025, датою його звільнення зі служби в поліції має бути 01.11.2025.
Водночас колегія суддів зазначає, що та обставина, що 01.11.2025 припадає на суботу, не впливає на правомірність визначення цієї дати днем звільнення. Служба в Національній поліції є особливим видом публічної служби, проходження якої не пов`язується із загальним режимом робочих та вихідних днів, а тому для цілей застосування частини четвертої статті 31 Закону № 580-VIII юридичне значення має виключно факт припинення тимчасової непрацездатності поліцейського. Із закінченням строку дії листка непрацездатності припиняється і дія встановленої законом заборони на звільнення.
Вирішуючи спір у такий спосіб, апеляційний суд діє в межах наданих йому процесуальних повноважень, оскільки визначення належної дати звільнення є складовою вирішення спору щодо правомірності індивідуального акта та не свідчить про вихід за межі позовних вимог.
Оскільки датою звільнення позивача має бути 01.11.2025 замість 28.10.2025, за ним зберігається право на отримання грошового забезпечення за період незаконного припинення служби. Відповідно до довідки про доходи № 344 від 23.03.2026 (т. 3 а.с. 22) сума належного до виплати грошового забезпечення за 29 та 30 жовтня 2025 року становить 1 450,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 у справі № 320/56220/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 у справі № 320/56220/25 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів № 1801 від 13.10.2025 та № 1884 від 24.10.2025 - відмовити.
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, визначену наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві № 1884 о/с від 24.10.2025, з 28 жовтня 2025 року на 01 листопада 2025 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, код 40108583) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошове забезпечення за 29 та 30 жовтня 2025 року у розмірі 1 450,00 грн.
У задоволенні позовних вимог про поновлення на службі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова