Справа № 127/14851/26
Провадження № 2-о/127/249/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє у тому числі в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради про видачу обмежувального припису.

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.03.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (кривдником) укладено шлюб. Від спільного життя мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.09.2025 шлюб між ними розірвано.
Під час спільного проживання з ОСОБА_3 останній постійно підіймав руку на заявницю, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, вчиняв сексуальне насилля, здійснював психологічне насилля, і все це вчинялось ним систематично, в присутності доньки ОСОБА_2 , внаслідок чого заявниця декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні погрози життю ОСОБА_1 та життю її дитини стали підставою для розриву стосунків. Однак ОСОБА_3 все одно не залишає їх в спокої: весь час переслідує заявницю, ходить за нею на роботу, приходить у дитячий садочок посеред навчального процесу. На зауваження вихователя не реагує. Дитина після таких відвідин в садочок стає нервовою та в пригніченому стані.
Також є винесена постанова Вінницького міського суду Вінницької області, де ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні домашнього насилля стосовно ОСОБА_1 і дитини ОСОБА_2 .
Наразі ОСОБА_1 вагітна, і має іншу сім`ю. ОСОБА_3 , робить усе можливе, щоб нервувати заявницю, погрожує завдати моральної та фізичної шкоди і все це відбувається у присутності спільної дитини. 
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що вона та її донька ОСОБА_2 є особами, які зазнали домашнього насильства.
З огляду на вищевикладене ОСОБА_1 звернулась до суду та просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні розмови або контактувати з постраждалими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; заборонити наближатися на визначену відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №31 Вінницької міської ради», за адресою: м. Вінниця, вул. Скалецького, 23; місця роботи за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 14; та інших місць частого відвідування постраждалих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2026 заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі.
У судовому заявник ОСОБА_1 підтримала заяву та просила її задовольнити у повному обсязі.
Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради Яковенко В.О. при вирішенні питання щодо задоволення заяви поклалась на розсуд суду.
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки шляхом надсилання смс-повідомлення на його номер мобільного телефону, а також телефонограмою.
Разом з тим неявка ОСОБА_3 до судового засідання, який належним чином повідомлений, відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 20.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 14 год 00 хв. 21.05.2026.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2025 (справа №127/18954/25) розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , який було зареєстровано 13.03.2020.
У шлюбі народилась дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
В 15.06.2025 року відносно ОСОБА_3 винесено терміновий заборонний обмежувальний припис стосовно кривдника серія АА №402476, серія АА №402477 стосовно постраждалих осіб ОСОБА_1 , та малолітньої ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства 15.06.2025 по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2025 (справа №127/18694/25) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Постановою Вінницького апеляційного суду від 08.10.2025 постанову залишено без змін.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Медичному Центрі «Родина» у зв`язку з вагітністю, що підтверджується копією обмінної карти.
КЗ «ДНЗ №31 ВМР» надано характеристику від 06.05.2026. З наданої інформації встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує КЗ «ДНЗ №31 ВМР». Батьки дитини розлучені, проживають окремо. Дитина проживає з матір`ю. Мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків. Батько дитини бере участь у житті дитини епізодично. Під час перебування в закладі іноді виникають ситуації, що супроводжуються напруженим емоційним фоном та можуть призводити до порушення організації освітнього процесу в групі. У процесі взаємодії з дитиною інколи спостерігаються підходи, що не завжди відповідають віковим потребам та рекомендаціям фахівців, що може впливати на емоційний стан та розвиток дитини. Дитина потребує узгодженості виховних впливів з боку обох батьків та підтримки єдиних вимог.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон № 2229-VIII.
Відповідно до частини першої статті 1 зазначеного Закону:
- домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
За вимогами статті 4 Закону № 2229-VIII діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах: 1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; 7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, медіа та іншими особами; 10) недопустимості обов`язкових альтернативних процесів з вирішення спорів, у тому числі посередництва, примирення, медіації, щодо всіх форм домашнього насильства.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Згідно з пунктом 3 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (див. постанови від 29 вересня 2025 року в справі № 760/31644/24, від 16 листопада 2022 року в справі № 127/9600/22 та ін.)
Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. Суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанови Верховного Суду від 15 вересня 2025 року в справі № 607/21964/24, від 01 червня 2022 року в справі № 161/16344/20 та ін.).
У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону № 2229-VIII.
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) зазначено, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. […] При оцінці ризиків відповідно до Закону № 2229-VIII апеляційному суду слід врахувати поведінку ОСОБА_2 , як до так і після звернення ОСОБА_1 до суду у розглядуваній справі; з огляду на тривалий час, який минув після подання заяви ОСОБА_1 , з`ясувати чи не відбулось примирення між сторонами; чи є наразі необхідним тимчасове обмеження прав та/або покладення на ОСОБА_2 обов`язків передбачених статтею 26 Закону № 2229-VIII та чи не застосовувались до нього подібні обмежувальні заходи у кримінальному провадженні № 12020180180000749 відповідно до положень частини шостої статті 194 КПК України або статті 911 КК України».
У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».
У постанові від 28 травня 2025 року в справі № 761/44907/24 Верховний Суд зазначив, що докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Враховуючи вказані вимоги та застосовуючи їх у цій справі, варто наголосити, що рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відтак, для обмеження права особи (кривдника) необхідним є встановити ризики, які несе його поведінка для постраждалої особи.
На підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно неї та дитини заявниця ОСОБА_1 надала суду копію термінових заборонних обмежувальних припис стосовно кривдника, копію постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2025 (справа №127/18694/25) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.
Зі змісту постанови встановлено, що 15.09.2025 о 01 год 05 хв в АДРЕСА_3 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру віднсоно дружини ОСОБА_1 , а саме чинив психологічний тиск та штовхав, чим завдав шкоди психологічному та фізичному здоров`ю (піднявся тиск, головний біль). Крім того, ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , а саме вчинив психологічний тиск.
Доказів того, що після притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності останній не змінив свою поведінку та продовжує вчиняти щодо ОСОБА_1 і дитини ОСОБА_2 дії, які мають ознаки домашнього насильства, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує їхньому фізичному здоров`ю або завдає шкоди психологічному здоров`ю, починаючи від 12.09.2026 і до звернення до суду з даною заявою, заявниця ОСОБА_1 до суду не надала.
Надана суду постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2025 автоматично не визначає ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_1 і малолітньої ОСОБА_2 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
З огляду на викладене, суд вважає, що заявником не надано, а судом не встановлено, окрім постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2025, у справі №127/18694/25, інших належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, зокрема в майбутньому, які б свідчили про необхідність (чи можливість) застосування того чи іншого обмеження для кривдника у залежності від їх ступеня.
Докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_3 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII, а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами. 
Отже, заявницею не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх, у своїй сукупності доказів, які б свідчили про існування ризиків вчинення відносно неї чи дитини домашнього насильства в майбутньому у будь-якому його прояві.
Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи.
При цьому суд рахує правильним також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Таким чином, досліджені у справі письмові докази та їх належна оцінка в сукупності дають підстави вважати про відсутність підстав для задоволення заяви.
Частиною 3 статті 350-5 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Порядком проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019, ст.ст. 2, 76-82, 264, 265, 350-2,350-4, ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє у тому числі в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради про видачу обмежувального припису - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстації: АДРЕСА_1 ;
заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;
заінтересована особа: Служба у справа дітей Вінницької міської ради, код ЄДРПОУ 44566028, адреса: вул. Соборна, буд. 52, м. Вінниця. 
Повний текст рішення складено 21.05.2026.

Суддя         О.О. Жмудь