П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/9382/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
23 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Електрікс", Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Електрікс" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Товариство з обмеженою відповідальністю "Біо Електрікс" звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 21.05.2024 №13569/2201-0701, №13570/2201-0701, №13571/2201-0701, №13573/2201-0701, №13574/2201-0701.
В обґрунтування позовних вимог вказало, що за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки податковий орган склав 25.04.2024 акт №10916/22-01-07-01/41570089 про результати проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 06.09.2017 по 31.12.2023 та за період з 06.09.2017 по 13.12.2023 з метою правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважає, висновки податкового органу щодо господарських операцій між контрагентами не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права України.
Рішенням від 04.11.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025, позов задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 21.05.2024 №13569/2201-0701, №13570/2201-0701, №13571/2201-0701, №13573/2201-0701, №13574/2201-0701.
Постановою від 23.07.2025 Верховний Суд рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.11.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025 залишив без змін в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 21.05.2024 № 13571/2201-0701, в іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.11.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025 скасував і направив справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 21.05.2024 №13569/2201-0701, яким зменшена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1549013,00 грн; №13570/2201-0701, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток підприємств, яким сплачують інші підприємства, в розмірі 3993630,00 грн, в тому числі 3630573,00 грн за основним зобов`язанням та 363057,00 грн за штрафними санкціями, - в частині основного платежу в сумі 3375573,0 грн та штрафних санкцій в сумі 337557,0 грн
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю "Біо Електрікс" зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 07.10.2015. Основний вид господарської діяльності - виробництво електроенергії.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області провело документальну планову виїзну перевірку товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 06.09.2017 по 31.12.2023 та за період з 06.09.2017 по 31.12.2023 з метою правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
За результатами перевірки складений акт від 25.04.2024 №10916/22-01-07-01/41570089, у якому відображений ряд порушень податкового законодавства.
На підставі акту перевірки Головне управління ДПС в Хмельницькій області прийняло, зокрема податкові повідомлення-рішення від 21.05.2024, зокрема:
№13569/2201-0701, яким зменшило ТОВ "Біо Електрікс" суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1549013,00 грн;
№13570/2201-0701, яким збільшило ТОВ "Біо Електрікс" суму грошового зобов`язання за платежем податку на прибуток підприємств, яким сплачують інші підприємства, в розмірі 3993630,00 грн, в тому числі 3630573,00 грн за основним зобов`язанням та 363057,00 грн за штрафними санкціями;
№13573/2201-0701, яким збільшило ТОВ "Біо Електрікс" суму грошового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 815835,49 грн, в тому числі 763896,64 грн за основним платежем та 51938,85 грн за штрафними санкціями;
№13574/2201-0701, яким застосувало до ТОВ "Біо Електрікс" штрафні санкції в розмірі 2380,00 грн.
Вважаючи протиправними зазначені податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідальність за недостовірність відображених у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Не зазначення постачальниками позивача у видаткових накладних прізвища особи, яка від імені цих постачальників передала товар позивачу, не може мати негативні наслідки для позивача.
Відповідачем не доведено, що зазначені відомості відповідають даним бухгалтерського обліку ТОВ «АР-БУД» та свідчать про фактичну відсутність працівників. Тому, можливі порушення виконавцями робіт вимог податкового законодавства щодо подання звітності форми № 20-ОПП та форми №1- ДФ не можуть слугувати доказами відсутності факту виконання робіт, який підтверджується первинними документами та даними податкового обліку позивача і його контрагента.
Відповідальність за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.
Висновки відповідача про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів грунтуються на аналізі податкової звітності контрагента позивача та підприємств - субпідрядників, яка має виключно інформативний характер. Посилання відповідача на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про відсутність поставки робіт від вказаних господарюючих суб`єктів.
Оскільки позивачем не здійснена державна реєстрація речового права на об`єкт будівництва - ТЕС для спалювання біопалива електричною потужністю 6 МВТ в існуючій будівлі Клембівського цукрового заводу, для цілей оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач правомірно використав актуальні відомості щодо вказаної будівлі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Внаслідок не подання до контролюючого органу декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 - 2023 рік, позивачем порушено пункту 49.2 статті 49, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України, тому суд визнав правомірним податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 13574/2201-0701 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 2 380,0 грн

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо реальності господарських операцій позивача з придбання тріски технологічної у фізичних осіб-підприємців, оскільки сукупність встановлених перевіркою обставин (відсутність у контрагентів необхідних трудових ресурсів, основних засобів, місць зберігання та підтвердження фактичного руху товару) свідчить про неможливість здійснення таких операцій.
Вказував, що первинні документи, надані позивачем, не підтверджують реального придбання товару, оскільки містять недоліки щодо оформлення, зокрема відсутні відомості про осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій, а товарно-транспортні накладні не містять належного підтвердження місць завантаження та перевезення товару. Також зазначав, що окремі контрагенти позивача не мали необхідних ресурсів для здійснення поставок у заявлених обсягах, а податкова інформація свідчить про неможливість реального виконання ними таких операцій. Крім того, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції не враховано обставини щодо відсутності реального виконання будівельно-монтажних робіт ТОВ «АР-БУД», витрати на які були включені позивачем до вартості основних засобів та в подальшому вплинули на формування собівартості та інших операційних витрат. На думку відповідача, наявні докази свідчать про документальне оформлення таких операцій без фактичного здійснення робіт, у зв`язку з чим позивач безпідставно сформував витрати та занизив об`єкт оподаткування податком на прибуток.
Позивач в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки контролюючого органу щодо списання безнадійної дебіторської заборгованості у сумі 1 416 666,67 грн є необґрунтованими, оскільки така заборгованість виникла у зв`язку з невиконанням ПрАТ «НТП «Укрпроменерго» зобов`язань за договором підряду, а сукупність обставин свідчила про наявність у позивача обґрунтованої впевненості у неповерненні відповідних коштів. Позивач посилався на висновки Верховного Суду, викладені у цій справі, щодо необхідності встановлення обставини існування впевненості у неповерненні заборгованості боржником, та зазначав, що суд першої інстанції не врахував фактичні обставини господарських правовідносин із ПрАТ «НТП «Укрпроменерго», зокрема невиконання останнім робіт за договором підряду, повернення лише частини передоплати та неможливість фактичного стягнення решти коштів. Також позивач зазначав, що законодавство не містить вимог щодо обов`язкового зазначення у наказі про списання безнадійної заборгованості детального обґрунтування підстав такого списання, а рішення суду у господарській справі № 922/2604/20 не підтверджує виконання робіт ПрАТ «НТП «Укрпроменерго». Крім того, позивач не погоджувався з висновками суду щодо обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, зазначаючи, що придбаний об`єкт після проведення реконструкції фактично не існував у первісному вигляді та не був зареєстрований як об`єкт нерухомого майна, а тому відсутні підстави для нарахування такого податку.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування (податок на прибуток підприємств) є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу / орендарю.
За змістом пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.1 статті 44 ПК України).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
За визначенням підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі – Положення №88) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Підпунктом 2.2 пункту 2 Положення №88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, складені у відповідності до Положення №88, які підтверджують фактичне здійснення операцій з поставки товару (послуг).
За визначенням статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Положення №88 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Отже, з урахуванням зазначених приписів Закону № 996-XIV та Положення №88 підтвердженням господарської операції є рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, відображений у первинних документах, якими оформлена така операція.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що спричинили рух активів, зміну зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
За змістом частини 2 статті 9 Закону № 996-XIV і підпункту 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом першої інстанції встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 21.05.2024 №13570/2201-0701, яким ТОВ «Біо Електрікс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 3 993 630,00 грн, у тому числі 3 630 573,00 грн за основним платежем та 363 057,00 грн штрафних санкцій, та №13569/2201-0701, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 1 549 013,00 грн, прийняті контролюючим органом на підставі висновків акта перевірки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні показників податкового обліку.
Як зазначено в акті перевірки, за даними контролюючого органу заниження позивачем податку на прибуток у загальній сумі 3 630 573,00 грн відбулося внаслідок:
невключення до складу інших доходів вартості активів, які, на думку відповідача, були безоплатно отримані позивачем від фізичних осіб-підприємців (тріска технологічна, щепа) на загальну суму 19 930 656,00 грн;
завищення собівартості реалізованих товарів, робіт, послуг на суму 232 212,00 грн у зв`язку з включенням до її складу амортизаційних нарахувань по основних засобах, у вартість яких, за висновками податкового органу, були включені будівельно-монтажні роботи, оформлені за реквізитами ТОВ «АР-БУД», які фактично не виконувались;
завищення інших операційних витрат на суму 139 328,00 грн з аналогічних підстав;
завищення інших операційних витрат у 2021 році на суму 1 416 667,00 грн внаслідок відображення у їх складі дебіторської заборгованості, яка, на думку відповідача, не відповідає ознакам безнадійної.
Крім того, контролюючий орган дійшов висновку, що невключення до складу інших доходів вартості отриманих активів у сумі 19 930 656,00 грн призвело до завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2023 рік у сумі 1 549 013,00 грн.
Судом встановлено, що у період, який підлягав перевірці, ТОВ «Біо Електрікс» відобразило в бухгалтерському обліку господарські операції з придбання тріски технологічної та щепи на загальну суму 19 930 656,00 грн від фізичних осіб-підприємців, а саме: ФОП ОСОБА_1 на суму 5 125 680,00 грн, ФОП ОСОБА_2 на суму 2 320 920,00 грн, ФОП ОСОБА_3 на суму 1 866 564,00 грн, ФОП ОСОБА_4 на суму 1 490 832,00 грн, ФОП ОСОБА_5 на суму 1 255 080,00 грн, ФОП ОСОБА_6 на суму 1 172 402,00 грн, ФОП ОСОБА_7 на суму 1 130 220,00 грн, ФОП ОСОБА_8 на суму 1 054 000,00 грн, ФОП ОСОБА_9 на суму 996 030,00 грн, ФОП ОСОБА_10 на суму 991 116,00 грн, ФОП ОСОБА_11 на суму 963 900,00 грн, ФОП ОСОБА_12 .
Судом встановлено, що зазначені господарські операції здійснювалися на підставі укладених договорів поставки, а отримання товару оформлено відповідними первинними документами, зокрема видатковими накладними та товарно-транспортними накладними. Так, відповідно до договору поставки від 04.11.2022 №9/БЕ/-2022 ФОП ОСОБА_1 у період з 04.11.2022 по 17.03.2023 здійснив поставку позивачу тріски технологічної на загальну суму 5 125 680,00 грн. Поставка товару підтверджена видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, у яких зазначено перевізником позивача, а пунктами навантаження визначено м. Костопіль Рівненської області та м. Баранівка Житомирської області. Станом на 31.12.2023 заборгованість за розрахунками з ФОП ОСОБА_1 відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача відсутня. При цьому ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 29.09.2022, перебуває на обліку в ДПІ 1709 ГУ ДПС у Рівненській області (Костопільський район), основний вид діяльності - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.
Відповідно до договору поставки від 19.07.2023 №9/БЕ/-2023 ФОП ОСОБА_2 у період з 21.07.2023 по 03.10.2023 поставив позивачу тріску технологічну на загальну суму 2 320 920,00 грн. Поставка також оформлена видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, у яких зазначено перевізником позивача, а пунктами навантаження — м. Костопіль Рівненської області та м. Баранівка Житомирської області. Заборгованість за розрахунками з ФОП ОСОБА_2 станом на 31.12.2023 відсутня.
Аналогічно судом встановлено здійснення поставок тріски технологічної іншими фізичними особами-підприємцями, зокрема ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 та ФОП ОСОБА_13 , на загальну суму, відображену позивачем у бухгалтерському обліку.
За кожною із зазначених операцій суд першої інстанції встановив наявність договорів поставки, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, які містять відомості щодо найменування товару, його кількості, вартості, місця навантаження та інших даних, необхідних для ідентифікації господарських операцій. Також встановлено, що розрахунки з постачальниками проведені, а заборгованість перед ними станом на 31.12.2023 відсутня.
Разом з тим, контролюючий орган під час проведення перевірки дійшов висновку про нереальність зазначених господарських операцій, посилаючись на відсутність у постачальників найманих працівників, основних засобів для зберігання та навантаження товарно-матеріальних цінностей, а також на недоліки у заповненні товарно-транспортних накладних, зокрема відсутність інформації щодо місця навантаження товару.
Підставою для формування позивачем даних бухгалтерського обліку за операціями з придбання тріски технологічної та щепи у фізичних осіб – підприємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 були первинні документи, зокрема видаткові накладні, оформлені контрагентами на кожну поставку товару.
Зазначені первинні документи містять відомості про найменування товару, його кількість, вартість, дату здійснення господарських операцій, сторони операцій та інші обов`язкові реквізити, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а тому є належною підставою для відображення відповідних господарських операцій у бухгалтерському обліку.
Фактичне виконання зазначених господарських операцій підтверджується не лише первинними документами, а й обставинами подальшого використання придбаного товару у господарській діяльності позивача. Отримання тріски технологічної та щепи, їх оприбуткування, а також проведення розрахунків із постачальниками були відображені позивачем у бухгалтерському обліку. Придбані товарно-матеріальні цінності були використані у виробничому процесі, що відповідає характеру діяльності позивача.
При цьому, здійснення зазначених господарських операцій призвело до реальних змін у майновому стані позивача, оскільки відбувся рух товару від постачальників до покупця та відповідний рух коштів у межах виконання договірних зобов`язань.
Відповідач, заперечуючи реальність господарських операцій, послався на відсутність у постачальників достатніх трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень для зберігання та навантаження товару, а також на окремі недоліки в оформленні первинних документів та відсутність у товарно-транспортних накладних конкретної адреси місця навантаження товару.
Разом з тим, такі обставини самі по собі не можуть свідчити про нереальність господарських операцій та не спростовують факт фактичного отримання позивачем товару.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що відповідно до умов договорів поставки, укладених між позивачем та зазначеними фізичними особами – підприємцями, поставка товару здійснювалася на умовах EXW Інкотермс 2010.
За умовами поставки EXW продавець виконує свої зобов`язання з моменту надання товару у розпорядження покупця у визначеному сторонами місці, при цьому обов`язок щодо навантаження товару на транспортний засіб покупця та організації його перевезення покладається на покупця.
Отже, враховуючи, що перевізником та отримувачем товару відповідно до товарно-транспортних накладних був саме позивач, обов`язок щодо транспортування придбаної продукції покладався на нього, що узгоджується з умовами договорів поставки.
Аналіз наданих до матеріалів справи товарно-транспортних накладних свідчить, що вони оформлені на кожну поставку товару, містять інформацію про перевізника, вантажоодержувача, найменування товару та його кількість. При цьому зазначені у них населені пункти отримання товару відповідають місцям реєстрації відповідних постачальників.
Сам факт відсутності в окремих товарно-транспортних накладних детальної адреси місця навантаження товару не може бути достатнім доказом відсутності поставки, оскільки така обставина не спростовує можливості ідентифікувати зміст господарської операції, її учасників та факт переміщення товару.
Крім того, відповідно до абзацу третього пункту 2.4 Положення №88 неістотні недоліки в первинних документах не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у її здійсненні, дату складання документа, зміст та обсяг операції.
Також відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за достовірність даних, зазначених у первинних документах, несуть особи, які їх склали та підписали.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 звернула увагу, що кожен учасник господарської операції відповідає лише за ті відомості, які були внесені ним до первинного документа.
Таким чином, можливі недоліки в оформленні окремих документів, зокрема незазначення постачальниками прізвища особи, яка здійснювала передачу товару, не можуть автоматично покладати негативні наслідки на покупця та бути підставою для висновку про відсутність господарської операції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів контролюючого органу про неможливість здійснення фізичними особами – підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 поставок тріски технологічної та щепи на загальну суму 19 930 656,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо відсутності у зазначених контрагентів трудових ресурсів, складських приміщень та інших виробничих можливостей ґрунтуються виключно на аналізі податкової звітності таких суб`єктів господарювання.
Водночас сам по собі факт відсутності у платника податків значної кількості найманих працівників або наявності у нього певних особливостей у структурі господарської діяльності не може безумовно свідчити про неможливість виконання ним договірних зобов`язань та здійснення господарських операцій.
При цьому відповідачем не заперечується, що зазначені фізичні особи - підприємці на момент здійснення спірних операцій перебували на податковому обліку, мали статус суб`єктів господарювання та здійснювали господарську діяльність, пов`язану з операціями з деревиною та продукцією її переробки.
Більше того, як встановлено судом, частина з указаних контрагентів здійснювала діяльність за основним видом економічної діяльності, що безпосередньо пов`язаний із предметом поставки, а саме лісопильним та стругальним виробництвом, або оптовою торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.
Таким чином, посилання контролюючого органу лише на відсутність за даними податкової звітності найманих працівників чи виробничих приміщень не спростовує можливості здійснення такими суб`єктами підприємницької діяльності самостійно, із залученням власних ресурсів, використанням орендованих потужностей або шляхом придбання відповідної продукції для подальшої реалізації.
Відповідно до принципу індивідуальної відповідальності платника податків негативні наслідки для покупця не можуть наставати виключно у зв`язку з можливими порушеннями чи особливостями діяльності його контрагентів, якщо контролюючим органом не доведено обізнаність платника податків про такі обставини або його участь у неправомірних діях.
У цій справі відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували відсутність фактичного руху товару, неможливість виконання поставок саме цими контрагентами, безтоварність операцій або узгодженість дій позивача з постачальниками з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що контролюючим органом не доведено неможливість здійснення спірних господарських операцій, а тому висновки акта перевірки щодо заниження позивачем об`єкта оподаткування податком на прибуток у зв`язку з невідображенням інших доходів на суму 19 930 656,00 грн є необґрунтованими.
Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 23.07.2025 у справі №560/9382/24, яка є цією ж справою, дійшов висновку про недоведеність контролюючим органом порушення позивачем податкового законодавства в частині відображення в податковому обліку операцій із придбання тріски технологічної та щепи від зазначених фізичних осіб – підприємців на загальну суму 19 930 656,00 грн.
За даними перевірки контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем собівартості реалізованих товарів, робіт, послуг на загальну суму 232 212 грн та інших операційних витрат на суму 139 328 грн у зв`язку із включенням до їх складу амортизаційних нарахувань за основними засобами, до первісної вартості яких були включені будівельно-монтажні роботи, виконані ТОВ «АР-БУД», які, на думку відповідача, фактично не здійснювалися в межах господарської діяльності позивача.
Як встановлено судом, у 2021 році між позивачем та ТОВ «АР-БУД» було укладено ряд договорів на виконання будівельно-монтажних та інших робіт, пов`язаних із будівництвом теплоелектростанції для спалювання біопалива електричною потужністю 6 МВт в існуючій будівлі Клембівського цукрового заводу.
На виконання зазначених договорів ТОВ «АР-БУД» виконано роботи, зокрема, з монтажу системи блискавкозахисту, монтажу датчиків КВПіА, перефазування обладнання, монтажу освітлення, ізоляції трубопроводів, монтажу трубопроводів пожежогасіння, виготовлення та монтажу металоконструкцій, виконання налагоджувальних робіт, влаштування покрівлі, ізоляції та обшивки котла, а також інших робіт, необхідних для створення та функціонування виробничого обладнання.
Загальна вартість виконаних робіт відповідно до укладених договорів становила 3 698 556 грн, у тому числі ПДВ.
Колегія суддів враховує, що умовами договорів, укладених між позивачем та ТОВ «АР-БУД», передбачено обов`язок виконавця виконати будівельно-монтажні роботи власними силами та засобами, а позивача - прийняти та оплатити належно виконані роботи. Оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт за формою КБ-2в та довідок за формою КБ-3. Договором також передбачено здійснення попередньої оплати у розмірі 25 % від вартості робіт протягом 5 банківських днів після його підписання.
Виконавець зобов`язаний виконати роботи у строки та в обсягах, визначених календарним планом, та передати їх позивачу. Також на виконавця покладено обов`язок складати та реєструвати податкові накладні відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України. Виконання договірних робіт оформлювалося довідками про вартість виконаних будівельних робіт і витрат форми КБ-3, актами приймання-передачі. Оплата за виконані роботи здійснена позивачем у період з 20.08.2021 по 24.12.2021 шляхом перерахування коштів у загальній сумі 3 698 556 грн на рахунок ТОВ «АР-БУД».
У бухгалтерському обліку зазначені операції відображено шляхом оприбуткування витрат на рахунок 152 «Капітальні інвестиції» з подальшим включенням вартості будівельно-монтажних робіт у сумі 3 082 130 грн до первісної вартості об`єкта основних засобів. Надалі об`єкт введено в експлуатацію 31.12.2021 з відображенням за рахунком 10 «Основні засоби» у кореспонденції з рахунком 152 «Капітальні інвестиції».
Нараховану амортизацію за січень, лютий, квітень – липень, жовтень 2022 року, а також за період березень – жовтень 2023 року позивачем віднесено до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) та відображено в бухгалтерському обліку за кореспонденцією рахунків: Д-т 23 «Виробництво» – К-т 131 «Знос основних засобів»; Д-т 26 «Готова продукція» – К-т 23 «Виробництво»; Д-т 90 «Собівартість реалізації» – К-т 26 «Готова продукція» на загальну суму 232 212 грн, у тому числі: за І квартал 2022 року – 30 962 грн, за півріччя 2022 року – 77 404 грн, за три квартали 2022 року – 92 885 грн, за 2022 рік – 108 366 грн, за І квартал 2023 року – 15 481 грн, за півріччя 2023 року – 61 923 грн, за три квартали 2023 року – 108 366 грн, за 2023 рік – 123 846 грн.
Нараховану амортизацію за березень, серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, а також січень, лютий, листопад, грудень 2023 року позивачем віднесено до складу інших операційних витрат та відображено в бухгалтерському обліку за кореспонденцією рахунків: Д-т 23 «Виробництво» – К-т 131 «Знос основних засобів»; Д-т 94 – К-т 23 «Виробництво» на загальну суму 139 328 грн, у тому числі: за І квартал 2022 року – 15 481 грн, за півріччя 2022 року – 15 481 грн, за три квартали 2022 року – 46 442 грн, за 2022 рік – 77 404 грн, за І квартал 2023 року – 30 962 грн, за півріччя 2023 року – 30 962 грн, за три квартали 2023 року – 30 962 грн, за 2023 рік – 61 924 грн.
Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обчислення об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з підпунктом 5.4 пункту 5 розділу ІІ П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва» у статті «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» відображається виробнича собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) та/або собівартість реалізованих товарів, визначена відповідно до П(С)БО 16 «Витрати».
Відповідно до пунктів 6 та 7 П(С)БО 16 «Витрати» витратами визнається або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком його зменшення внаслідок вилучення або розподілу власниками), за умови можливості їх достовірної оцінки, при цьому витрати визнаються у періоді одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Згідно з пунктом 11 П(С)БО 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) включає виробничу собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), нерозподілені постійні загальновиробничі витрати та наднормативні виробничі витрати, зокрема прямі матеріальні витрати, витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні та розподілені постійні загальновиробничі витрати.
Відповідно до пунктів 14, 15 П(С)БО 7 «Основні засоби» первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з їх поліпшенням (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), якщо такі витрати призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, тоді як витрати, спрямовані на підтримання об`єкта в робочому стані та отримання первісно визначених економічних вигод, включаються до складу витрат звітного періоду.
Пунктом 29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, передбачено, що характер здійснюваних робіт (поліпшення об`єкта чи підтримання його у придатному стані) визначається керівником підприємства на підставі аналізу суттєвості витрат та очікуваних економічних вигод; при цьому заміна окремих компонентів може визнаватися як капітальні інвестиції за умови відмінності строків їх корисного використання.
Також передбачено, що витрати на поліпшення основних засобів визнаються капітальними інвестиціями у разі збільшення очікуваних майбутніх економічних вигод, тоді як витрати на підтримання об`єкта в робочому стані відносяться до витрат звітного періоду (пункт 32 Методичних рекомендацій №561).
Отже, витрати, пов`язані з поліпшенням основних засобів, що зумовлюють збільшення строку їх корисного використання або інших економічних вигод, підлягають включенню до капітальних інвестицій із подальшим збільшенням первісної вартості основних засобів.
Відповідно до пункту 4 П(С)БО 7 «Основні засоби» амортизація є систематичним розподілом вартості, яка амортизується, протягом строку корисного використання об`єкта.
Згідно з пунктом 23 П(С)БО 7 нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання об`єкта та призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання чи консервації.
Відповідно до підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України розрахунок амортизації здійснюється відповідно до національних положень бухгалтерського обліку з урахуванням встановлених обмежень.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до наказу про облікову політику підприємства №3 від 13.09.2017 позивач застосовує прямолінійний метод нарахування амортизації, відповідно до якого амортизація нараховується щомісячно, починаючи з місяця, наступного за введенням об`єкта в експлуатацію, та припиняється у випадках, передбачених П(С)БО 7.
Разом із тим, висновок контролюючого органу про відсутність фактичної поставки будівельно-монтажних робіт від ТОВ «АР-БУД» та, як наслідок, про відсутність права на включення витрат на такі роботи до складу собівартості реалізованих товарів, робіт, послуг у сумі 232 212 грн, а також віднесення амортизаційних нарахувань по основних засобах, до вартості яких включено відповідні будівельно-монтажні роботи, до складу інших операційних витрат у сумі 139 328 грн, контролюючий орган обґрунтовує сукупністю наведених обставин, зокрема:
зазначені у довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів здачі- приймання виконаних робіт ТОВ"АР- БУД", роботи по будівництву ТЕС для спалювання біопалива електричною потужністю 6 мВт в існуючій будівлі Клембівського цукрового заводу передбачають, значний обсяг трудовитрат, особистої участі персоналу, необхідності наявності значної кількості кваліфікованих спеціалістів та рівня оплати праці. Водночас згідно з інформацією з баз даних ДПС України ТОВ "АР-БУД" у поданих Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 - 4 квартал 2021 кількість застрахованих осіб, яким нараховано заробітну плату (крім осіб, яким у звітному періоді нараховано грошове забезпечення) становить 3 особи;
у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки та нерухоме майно у ТОВ "АР-БУД" відсутні;
в результаті аналізу баз даних ДПС України встановлена відсутність у ТОВ "АР-БУД" активів, зокрема, основних засобів, необхідних для здійснення господарської діяльності;
відповідно до рішення від 03.11.2021 №1216 ТОВ "АР- БУД" відповідає критеріям ризиковості платника податку на додану вартість;
у Єдиному реєстрі податкових накладних у період з 01.07.2021 по 30.11.2021 зареєстровані податкові накладні по операціях з виконання ТОВ «АР-БУД» робіт на замовлення ДП "Агрофірма Луга-Нова "ПП "Універсам" (асфальтування території комбікормового заводу в с.Федорівка Володимир-Волинський р-н на загальну суму 115000,0 грн, в т.ч. ПДВ 19166,67 грн); ТОВ "Медіа-Груп" (технічне обслуговування рекламних конструкцій на загальну суму 220000,0 грн, в т.ч. ПДВ 36666,67 грн); ТОВ «ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2» (поточний ремонт будівель на загальну суму 372063,5 грн, в т.ч. ПДВ 62010,59 грн); ПП "Вестінвестбуд" (будівництво пожежного депо з житловим приміщенням по вул. Князя Володимира 74 на загальну суму 1359504,0 грн, в т.ч. ПДВ 226584,00 грн);
наявність кримінального провадження № 32020240000000005 від 31.01.2020, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України в межах якого досліджується діяльність ТОВ «АР-БУД» у період 2016 - 2018 років з виконання будівельних, монтажних та ремонтних робіт для СГД Хмельницької, Рівненської, Житомирської, Львівської та інших областей, та м. Києва, в т.ч. придбання будівельних матеріалів від підрядників з ознаками «фіктивності» якими такі роботи (товари, послуги) не надавались та не постачались, умисно ухилившись від сплати податку на додану вартість в розмірі 3324797,0 грн, та податку на прибуток в розмірі 3284252,0 грн, завдавши державі збитки в особливо великих розмірах.
Оцінивши наведені доводи відповідача у їх сукупності, колегія суддів зазначає таке.
Умовами договорів підряду на виконання будівельно-монтажних робіт, укладених між позивачем та ТОВ «АР-БУД», передбачено право підрядника залучати до виконання робіт спеціалізовані організації на умовах субпідряду. При цьому ТОВ «АР-БУД» зобов`язане інформувати замовника про залучення таких субпідрядників та забезпечувати належний контроль за виконанням ними робіт. Обов`язку отримання попереднього погодження замовника на залучення субпідрядних організацій умовами договорів не встановлено.
Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «АР-БУД» у спірний період залучало до виконання окремих видів робіт субпідрядні організації, зокрема ТОВ «КІРАБУД», ТОВ «ВЕЙМАРТ», ТОВ «НАВАРРО ПРОЕКТ», ТОВ «АТЛАНТІС СЕЙЛ», що узгоджується з даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Посилання контролюючого органу на нібито відсутність фактичного виконання робіт зазначеними суб`єктами ґрунтуються виключно на податковій інформації та аналітичних висновках, однак без надання належних і допустимих доказів проведення щодо цих суб`єктів податкових перевірок, встановлення порушень податкового законодавства та коригування їх податкових зобов`язань у зв`язку з нереальністю господарських операцій. Такі обставини виключають можливість покладення зазначених доводів в основу висновку про фіктивність господарських операцій.
За таких обставин залучення ТОВ «АР-БУД» субпідрядних організацій для виконання проектних та монтажних робіт є таким, що відповідає умовам укладених договорів та не суперечить їх змісту.
Факт виконання робіт підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку - актами приймання-передачі виконаних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в, КБ-3), які складені та підписані уповноваженими представниками сторін. Зазначені документи, з урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку №88, є первинними документами, що підтверджують здійснення господарських операцій.
Контролюючим органом не наведено конкретних доводів та не подано доказів, які б свідчили про невідповідність зазначених первинних документів вимогам законодавства, їх недостовірність або невідповідність фактичним обсягам виконаних робіт.
Доводи відповідача про відсутність у ТОВ «АР-БУД» та його субпідрядників трудових ресурсів, земельних ділянок, нерухомого майна та основних засобів ґрунтуються на даних податкової інформації та звітності, сформованої за результатами подання форм податкової звітності.
Водночас такі відомості не є беззаперечним доказом фактичної відсутності господарської діяльності, оскільки податкова звітність носить фіскально-обліковий характер і не відображає повною мірою фактичну організацію виконання робіт, у тому числі із залученням персоналу за цивільно-правовими договорами або субпідрядними структурами.
Колегія суддів звертає увагу, що сам факт неподання окремих форм податкової звітності або їх заповнення певним чином не може автоматично ототожнюватися з відсутністю господарських операцій, якщо такі операції підтверджені належними первинними документами.
Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за достовірність відомостей у первинних документах несуть особи, які їх склали та підписали. Таким чином, кожна сторона господарської операції відповідає за достовірність тих даних, які вона внесла до відповідних документів.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, згідно з якою самі по собі податкові ризикові ознаки контрагента не є достатніми для висновку про нереальність господарських операцій без дослідження їх фактичного змісту.
Посилання відповідача на відсутність у ТОВ «АР-БУД» зареєстрованих речових прав на земельні ділянки та нерухоме майно також не можуть бути прийняті судом як належний доказ неможливості виконання будівельно-монтажних робіт, оскільки чинне законодавство не встановлює обов`язку відображення всіх засобів виробництва чи залучених ресурсів виключно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або у податковій звітності.
З огляду на характер спірних робіт (будівельно-монтажні роботи на об`єкті будівництва) відсутність у контрагента зареєстрованих речових прав на нерухоме майно не свідчить про неможливість їх фактичного виконання.
Посилання контролюючого органу на рішення про віднесення ТОВ «АР-БУД» до ризикових платників податку на додану вартість є недостатнім для висновку про нереальність господарських операцій, оскільки такий статус є лише елементом податкового моніторингу та не встановлює юридичного факту відсутності господарської діяльності чи фіктивності конкретних операцій.
Також колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень щодо ТОВ «АР-БУД» та його контрагентів, оскільки відповідно до статті 78 КАС України юридичне значення для адміністративного суду має лише обвинувальний вирок або інше судове рішення, що набрало законної сили, яким встановлено відповідні факти. Сам факт відкриття кримінального провадження не є доказом вчинення фіктивних господарських операцій.
Доказів, які б свідчили про обізнаність позивача щодо можливих порушень з боку контрагентів або про узгодженість дій між ними з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди, контролюючим органом не надано.
Отже, доводи відповідача щодо відсутності трудових та матеріальних ресурсів у контрагентів, а також щодо нереальності господарських операцій ґрунтуються на узагальненій податковій інформації та припущеннях, які не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні статей 73–78 КАС України.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про безпідставність доводів контролюючого органу щодо відсутності фактичного виконання ТОВ «АР-БУД» будівельно-монтажних та інших робіт з будівництва ТЕС для спалювання біопалива електричною потужністю 6 МВт в існуючій будівлі Клембівського цукрового заводу на загальну суму 3 698 556,0 грн, а також щодо завищення позивачем собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) на суму 232 212 грн та інших операційних витрат на суму 139 328 грн унаслідок включення до їх складу амортизаційних нарахувань по основних засобах, у вартість яких включено витрати на виконання зазначених будівельно-монтажних робіт.
За даними перевірки контролюючого органу встановлено, що завищення позивачем показника інших операційних витрат у 2021 році відбулось у зв`язку з включенням до їх складу суми дебіторської заборгованості у розмірі 1 416 667 грн, яка, на думку відповідача, не відповідає ознакам безнадійної.
Під час дослідження первинних документів встановлено, що 26.04.2021 позивачем здійснено списання з балансу дебіторської заборгованості у сумі 1 416 666,67 грн (без ПДВ), яка виникла у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань ПРАТ НТП «Укрпроменерго» за договором підряду №596-18 від 02.07.2018.
Відповідно до умов зазначеного договору, ПРАТ НТП «Укрпроменерго» як підрядник зобов`язувалося виконати комплекс монтажних та пусконалагоджувальних робіт, зокрема монтаж турбіни П-6-3,4/1,0 з конденсатором, електричних і силових шаф, маслопроводів, генератора Т6-2УЗ, системи охолодження конденсатора, мостового крана в турбінному залі, а також виконати пусконалагоджувальні роботи турбоагрегату. Загальна вартість договору становила 5 200 000 грн, у тому числі ПДВ 866 666,67 грн.
Договором передбачено поетапний порядок розрахунків, який включав авансові платежі (10 %, 40 %), проміжні платежі після виконання робіт (40 %) та остаточний розрахунок (10 %) після завершення гарантійного строку. На виконання умов договору позивачем здійснено перерахування грошових коштів на користь підрядника на загальну суму 2 200 000 грн, що підтверджується банківськими документами від 04.07.2018, 16.05.2019 та 24.05.2019.
У зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань позивач 09.08.2019 звернувся до ПРАТ НТП «Укрпроменерго» з вимогою про повернення сплачених авансових коштів. Частина коштів була повернута боржником у період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року, що підтверджується відповідними банківськими виписками на загальну суму 500 000 грн.
Надалі, 23.07.2020 позивач направив повідомлення про відмову від договору підряду на підставі частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України та вимагав повернення 1 700 000 грн як безпідставно утриманих коштів.
У зв`язку з невиконанням зазначеної вимоги, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення вказаної суми. Однак рішенням від 22.12.2020 у справі №922/2604/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021, у задоволенні позову відмовлено. Суди дійшли висновку, що спірні кошти отримані відповідачем у межах виконання договору та підтверджені актами виконаних робіт, а отже не є безпідставно набутими у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України.
На підставі зазначених обставин позивач наказом від 26.04.2021 №12-ОД визнав дебіторську заборгованість ПРАТ НТП «Укрпроменерго» у сумі 1 416 666,67 грн безнадійною та списав її з балансу, відобразивши відповідну суму у складі інших операційних витрат (рахунок 944) з одночасним зменшенням розрахунків з постачальниками (рахунок 631). Вказані суми були включені до фінансової звітності малого підприємства.
Оцінюючи правомірність такого облікового відображення, суд виходить із приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, відповідно до яких об`єкт оподаткування податком на прибуток визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування відповідно до різниць, передбачених Кодексом.
Згідно з підпунктом 139.2.1 статті 139 ПК України фінансовий результат до оподаткування підлягає збільшенню, зокрема, на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму створеного резерву сумнівних боргів, якщо така заборгованість не відповідає критеріям безнадійної.
Водночас підпункт 139.2.2 статті 139 ПК України передбачає можливість зменшення фінансового результату лише на суму списаної дебіторської заборгованості, яка відповідає ознакам безнадійної, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
Отже, для цілей податкового обліку ключовим є встановлення саме юридичного статусу заборгованості як безнадійної у розумінні закону, а не лише її бухгалтерського списання.
Відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України безнадійною визнається, зокрема, заборгованість, за якою минув строк позовної давності, або щодо якої існує підтверджена обставинами впевненість у її неповерненні боржником.
Положення П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» визначають, що безнадійною є поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість у її неповерненні або щодо якої минув строк позовної давності. При цьому сама по собі наявність спору між сторонами або відмова у задоволенні позову не є автоматичною підставою для висновку про безнадійність заборгованості.
Суд звертає увагу, що рішенням господарського суду у справі №922/2604/20 встановлено відсутність безпідставного збагачення з боку контрагента та підтверджено факт належного виконання частини договірних зобов`язань. Таким чином, зазначене судове рішення не підтверджує існування непогашеного боргу як такого, а лише констатує відсутність правових підстав для його стягнення в обраному позивачем способі захисту.
За таких обставин доводи позивача про наявність «впевненості у неповерненні» спірної заборгованості є необґрунтованими, оскільки така впевненість має ґрунтуватися на об`єктивних юридичних або фактичних обставинах, які свідчать про реальну неможливість виконання зобов`язання боржником (ліквідація, банкрутство, відсутність майна, завершене виконавче провадження тощо), а не на результаті судового спору щодо правової природи зобов`язання.
Крім того, на момент списання заборгованості строк позовної давності за відповідними вимогами не сплив. Враховуючи положення законодавства щодо продовження та зупинення перебігу позовної давності у зв`язку з карантинними заходами та запровадженням воєнного стану, об`єктивних підстав для висновку про сплив строку позовної давності не існувало.
Також матеріали справи не містять доказів ліквідації або банкрутства ПРАТ НТП «Укрпроменерго», а також будь-яких рішень органів виконавчої служби про неможливість стягнення заборгованості.
За відсутності передбачених законом умов для визнання заборгованості безнадійною, її списання з одночасним віднесенням до складу інших операційних витрат є таким, що не відповідає вимогам податкового законодавства та призвело до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток.
Таким чином, висновок контролюючого органу про завищення позивачем інших операційних витрат у 2021 році на суму списаної дебіторської заборгованості у розмірі 1 416 667 грн є обґрунтованим та підтверджується встановленими у справі обставинами.
Відповідно, податкове повідомлення-рішення №13570/2201-0701 від 21.05.2024 в частині визначення основного грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 255 000 грн є правомірним.
З огляду на те, що основне податкове зобов`язання визначено правомірно, правомірним є і застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 відсотків відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, що становить 25 500 грн.
Спірне податкове повідомлення-рішення від 21.05.2024 №13573/2201-0701 прийняте контролюючим органом на підставі висновків акта перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з ненарахуванням та несплатою податку щодо об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: моєчного цеху «Ю» бурякоцеху «Я» та побутового корпусу «ЯІ-IV», розташованих за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, с. Клубівка, вул. Заводська, 1.
Судом встановлено, що зазначені об`єкти перебувають у власності позивача, право власності на них зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.11.2017 на підставі договору купівлі-продажу. Вказана обставина є ключовою для визначення статусу платника податку, оскільки відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є юридичні особи – власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Отже, саме факт набуття та державної реєстрації права власності породжує у позивача податковий обов`язок щодо обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якщо інше прямо не передбачено законом.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки. Законодавець встановив презумпцію оподатковуваності нерухомого майна юридичних осіб, а тому будь-яке виключення з цього режиму підлягає буквальному та обмежувальному тлумаченню та доведенню з боку платника податку.
Посилання позивача на підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є необґрунтованими, оскільки зазначена норма передбачає податкову пільгу лише за наявності сукупності чітко визначених умов, а саме: належності об`єкта до будівель промисловості або складів за ДК 018-2000 та його фактичного використання у господарській діяльності суб`єкта господарювання за основним видом діяльності у секціях B–F КВЕД ДК 009:2010, за умови невикористання такого майна в орендних чи інших цивільно-правових відносинах.
Таким чином, юридично значимим є не лише класифікаційне віднесення об`єкта, але й його реальне функціональне використання. Саме ця обставина є визначальною для застосування податкового виключення.
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів фактичного використання спірних об`єктів у господарській діяльності позивача у період 2017–2023 років. Надані пояснення зводяться до загальних тверджень про проведення реконструкції та модернізації об`єкта, однак такі обставини не підтверджують його використання за призначенням у розумінні податкового законодавства та не є юридичною підставою для звільнення від оподаткування.
Колегія суддів звертає увагу, що проведення реконструкції або будівельних робіт не змінює правового режиму об`єкта нерухомості та не припиняє податковий обов`язок власника, оскільки Податковий кодекс України не передбачає такої підстави для звільнення від оподаткування. До моменту припинення права власності або внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав об`єкт зберігає статус об`єкта оподаткування.
База оподаткування, відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України, визначається виходячи із загальної площі об`єкта нерухомості на підставі даних правовстановлюючих документів та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, саме площа 1646,5 кв. м та 2128,4 кв. м є юридично визначеною та обов`язковою базою для обчислення податкового зобов`язання.
Доводи позивача про незастосування податку у зв`язку з реконструкцією об`єкта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують факту існування об`єкта нерухомості у правовому сенсі та не впливають на його статус як об`єкта оподаткування. Відсутність державної реєстрації припинення або зміни об`єкта нерухомості виключає можливість неврахування його при визначенні податкових зобов`язань.
Колегія суддів також зазначає, що обов`язок платника податку щодо самостійного обчислення податкових зобов`язань прямо встановлений підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України. Невиконання цього обов`язку, за відсутності передбачених законом підстав звільнення, є підставою для визначення податкових зобов`язань контролюючим органом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам податкового законодавства, висновок контролюючого органу про заниження позивачем грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 763 896,64 грн, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 21.05.2024 №13573/2201-0701 про збільшення суми грошового зобов`язання з цього податку в загальному розмірі 815 835,49 грн, у тому числі 763 896,64 грн основного платежу та 51 938,85 грн штрафних (фінансових) санкцій, є правомірним та скасуванню не підлягає.
Податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 13574/2201-0701, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 2 380,0 грн, прийняте на підставі встановленого контролюючим органом факту порушення позивачем вимог пункту 49.2 статті 49, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, що полягало у неподанні податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні періоди 2017–2023 років.
Як встановлено матеріалами справи та підтверджено висновками перевірки, позивач упродовж 2017–2023 років не подавав до контролюючого органу відповідні податкові декларації, попри наявність у його власності об`єктів нерухомого майна, відомості про які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема: моєчного цеху «Ю» бурякоцеху «Я» загальною площею 2 128,4 кв. м та побутового корпусу «ЯІ-IV» загальною площею 1 646,5 кв. м, розташованих за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, с. Клубівка, вул. Заводська, 1.
Відповідно до підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України платники податку – юридичні особи зобов`язані самостійно обчислювати суму податку станом на 1 січня звітного року та до 20 лютого цього ж року подавати контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта оподаткування податкову декларацію за встановленою формою з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
При цьому щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта нерухомості встановлено спеціальний обов`язок подання декларації протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об`єкт, із початком обчислення податкового зобов`язання з місяця виникнення права власності.
Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація є обов`язковим документом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошових зобов`язань, а її неподання унеможливлює належне виконання платником податкового обов`язку у визначений законом спосіб.
Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за кожний звітний період у встановлені строки до контролюючого органу за місцем обліку платника податків, а згідно з пунктом 49.2 статті 49 цього Кодексу платник податків зобов`язаний подавати податкові декларації за кожний звітний період, у якому виникають об`єкти оподаткування або наявні показники, що підлягають декларуванню.
Порушення вказаного обов`язку тягне відповідальність, визначену пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, згідно з яким неподання або несвоєчасне подання податкових декларацій (розрахунків) тягне накладення штрафу у встановленому розмірі за кожне таке порушення.
Оцінюючи встановлені обставини у їх сукупності, суд виходить із того, що позивач, маючи статус власника об`єктів нерухомого майна, що є об`єктами оподаткування відповідно до статті 266 Податкового кодексу України, не виконав покладений на нього законом обов`язок щодо подання податкової звітності за відповідні звітні періоди. Факт наявності у позивача об`єктів нерухомості та їх реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підтверджує виникнення у нього податкового обов`язку, а відсутність поданих декларацій свідчить про його невиконання у встановленому порядку та строки.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що контролюючим органом правомірно кваліфіковано дії позивача як неподання податкової звітності, а відтак обґрунтовано застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 2 380,0 грн на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 13574/2201-0701 є таким, що прийняте у межах наданих контролюючому органу повноважень, на підставі та у спосіб, визначені Податковим кодексом України, у зв`язку з чим підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційних скарг позивача та відповідача в межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Електрікс", Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.