Справа № 642/3419/26
Провадження № 2/642/1726/26
РІШЕННЯ
Іменем України

05 червня 2026 року        м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Вікторова В.В.,
за участю секретаря Гриценко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 19.05.2024-100001262 від 19.05.2024 у розмірі 38000,00грн., та судові витрати. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2024 р. між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 19.05.2024-100001262. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн., строком на 210 днів, зі сплатою відсотків та інших визначених договором платежів. Позивач свої зобов`язання виконав належним чином та у повному обсязі. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує належним чином. Станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 38000,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн., по процентам в розмірі 21000,00грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 2000,00 грн., неустойки- 5000,00 грн.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 травня 2026 року у справі відкрито провадження за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник позивача в позові просив суд про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому до суду з повідомленням (викликом) сторін суду не подав.
14.05.2026 року до суду від представника відповідача - адвоката Тальчук П.І. надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог Позивача у повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими. В обґрунтування заперечень посилається на те, що Позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення кредитного договору з Відповідачем, перерахування та отримання коштів Відповідачем, узгодження сторонами саме тих умов договору що наданий суду, щодо наявності та розміру заборгованості. Відповідач заперечує факт укладення договору, отримання коштів у кредит, та щодо наявності заборгованості. Вважає, що нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, а нарахування заборгованості по комісії за кредитним договором № 19.05.2024-100001262 від 19.05.2024 є безпідставним. Також відповідач заперечує проти нарахування неустойки, посилаючись на Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, згідно яких неустойка в період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення підлягає списанню. За цих обставин вважає, що Позивач не довів наявність у Відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором №19.05.2024 100001262 від 19.05.2024 у розмірі, зазначеному у позовній заяві, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Також вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10000,00грн. не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості, та становить надмірний тягар для відповідача.
18.05.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій не погодився з доводами представника відповідача, вважає позовні вимоги обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Посилається на те, що кредитний договір між Позивачем та Відповідачем укладений в електронній формі, що відповідає ЗУ «Про електронну комерцію». 
Щодо процентів за кредитним договором зазначив, що загальні витрати за споживчим є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Денна процентна ставка передбачена договором є законною. Щодо розрахунку заборгованості зазначив, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору Відповідач не заявляв.
Щодо нарахування комісії зазначив, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду перелічених послуг, а саме: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаційні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. 
Щодо неустойки зазначив, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою , яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.
Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.
Також, представником позивача заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 3000,00грн. Вважає, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. є необґрунтованими та значно завищеними, непропорційним до предмета та ціни позову, враховуючи малозначність справи.
27.05.2026 року до суду від представника відповідача - адвоката Тальчук П.І. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких не погоджується з викладеними обставинами у відповіді на відзив в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що Позивачем не було доведено належними доказами підписання кредитного правочину, що є предметом спору в даній справі, а тому надані Позивачем докази мають бути визнані судом як неналежні недоведені докази. Відтак, з наданих Позивачем документів не вбачається можливим встановити наявність волевиявлення Відповідача щодо укладення оспорюваного кредитного договору та підписання його електронним підписом, зокрема шляхом використання одноразового ідентифікатора, оскільки відповідні докази відсутні, всі додані до заяви документи складені заявником одноособово. Матеріали справи не містять належних доказів укладення 19.05.2024 між сторонами договору позики в електронному вигляді, в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Таким чином, заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача відсотків та комісій, оскільки Позивач не довів факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків та комісій, які вказані у наданому до суду примірнику кредитного договору.
Крім того, Позивачем до позовної заяви, а в подальшому у відповіді на відзив не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по оспорюваному кредитному договору №19.05.2024-100001262 від 19.05.2024. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у Відповідача, так і встановити її розмір. Попередньо поданий Позивачем документ не є належним доказом для підтвердження факту надання Позивачем і, відповідно, отримання Відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору №19.05.2024-100001262 від 19.05.2024. Отже, Позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачці були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем у справі та на виконання умов договорів, а у відповідачки, відповідно, виник обов`язок з повернення цих коштів.
Відповідач заперечує належне погодження істотних умов кредитування в частині розміру та порядку нарахування процентів, оскільки Позивачем не доведено належного підписання електронного договору та незмінності його змісту. Натомість, оскільки у справі відсутні докази погодження умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків, Відповідач заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках та нарахування відсотків загалом.
Умови вказаного кредитного договору №19.05.2024-100001262 від 19.05.2024 не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, то вони є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Також Відповідач заперечує проти нарахування неустойки. Кредитний договір №19.05.2024-100001262 від 19.05.2024 датований вже в період дії воєнного стану в Україні, а, отже, згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за прострочення зобов`язань.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та 19.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферта) № 19.05.2024-100001262 шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) E885 заявки, пропозиції та підтвердження щодо укладення даного Договору.
Пунктом 2 даного договору визначено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті пози чальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозицій (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомлені на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Відтак, суд доходить висновку, що кредитний договір був підписаний у відповідності до Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов, які викладені в заявці кредитного договору, відповідачу надається кредит у розмірі 10000 грн строком на 210 днів, дата повернення кредиту 14.12.2024.
Відповідно до п. 5,6 заявки процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 0.88% = (18521.74 / 10000)/210 ? 100%.
Згідно з п. 8 заявки Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – "Комісія", економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 20% від суми Кредиту та дорівнює 2000 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Пунктом 13 заявки перебачено неустойку в розмірі 100 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
У заявці також вказано, що реквізити належного позичальнику платіжного засобу для перерахування коштів є наступними: 5457-08XX-XXXX-8757.
01.11.2020 року між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №4507 про надання послуг в системі LiqPay, згідно з умовами якого Банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням Клієнта на банківські картки Платників.
Кредитодавець ідентифікував Відповідача - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за посередництвом системи BankID НБУ – отримавши від АТ КБ «ПриватБанк» персональні данні останнього в тому числі номер телефону на який в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав/наклав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме підпис «А885», «Е885», що підтверджується довідкою про ідентифікацію.
З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини.
Слід зауважити, що позивач ТОВ Споживчий центр» не є банківською установою та відповідно до умов укладеного кредитного договору грошові кошти надані у кредит перераховуються на вже наявний відкритий рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Тобто, саме позичальником зазначаються відомості щодо номеру рахунку, на який перераховуються в подальшому кредитні кошти.
Матеріали даної справи не містять доказів, що картка 5457-08XX-XXXX-8757 не належить відповідачу. Зазначений в заявці номер рахунку відповідає наведеному безпосередньо в укладеному між сторонами кредитному договорі, а саме п. 4.1 містить відповідну інформацію.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.).
Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 19.05.2024 13;45 на суму 10000 (десять тисяч) грн, номер картки 545708*57, номер ID операції в системі LiqPay 2464331357, призначення платежу: Видача за договором кредиту №19.05.2024-100001262.
Тобто, враховуючи викладене, зважаючи на наявну в листі інформацію щодо номеру кредитного договору, розміру кредитних коштів, а також зазначення реквізитів платіжного засобу позичальника, суд дійшов висновку про доведеність факту здійснення перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 за допомогою системи LiqPay (номер транзакції 2464331357) у визначеному сторонами розмірі, що спростовує доводи представника позивача щодо недоведеності позивачем факту перерахування коштів відповідачу за кредитним договором.
Згідно розрахунком заборгованості за договором №19.05.2024-100001262 від 19.05.2024 року, станом на 17.04.2026 заборгованість відповідача становить 38000,0 грн, з яких: 10000,00 грн. заборгованість за кредитом, 21000,00 грн. заборгованість за відсотками, 5000,00 грн неустойка, 200 грн. комісія.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, та наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано.
Таким чином, зважаючи на викладене в своїй сукупності, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, обумовлення сторонами розміру процентної ставки за користування наданим кредитом та строк надання, відсутність в матеріалах справи відомостей про повернення позичальником отриманих в кредит грошових коштів та сплату процентів, суду дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн та процентами в розмірі 21000,00 грн.
Щодо стягнення комісії в розмірі 2000,00 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Оскільки умовами кредитного договору, а саме п. 8 заявки, передбачено комісію в розмірі 2000,00 грн за надання кредиту, то нарахування такої комісії є правомірним та узгоджується із положенням Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017.
Згідно з ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідач до укладення кредитного договору особисто ознайомився та погодився з умовами кредитного договору, зокрема з сумою кредиту, розміром відсотків за користування кредитними коштами, розміром комісії, строком кредитування, графіком погашення, наслідками, які настають у випадку невиконання зобов`язань, та електронним підписом добровільно, з власної волі підписав кредитний договір та прийняв запропоновані позивачем умови.
Доказів того, що відповідач оспорював кредитний договір або окремі його пункти, чи договір визнавався судом недійсним, суду не надано, а тому договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає наступне.
Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 навів тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
На підставі викладеного відсутні підстави для стягнення з відповідача 5000,00 грн неустойки.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 21000,00 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 2000,00 грн. а всього 33000,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 2312,10 грн. (33000,00*2662,4/38000,00).
Судом взято до уваги попередньо заявлені сторонами витрати на правову допомогу.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Керуючись ст. ст.261, 526, 530, 635, 1048, 1049, 1050, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 76, 77, 81, 89,141,265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А. код за ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за Кредитним договором № 19.05.2024-100001262 від 19.05.2024 року у розмірі 33000 (тридцять три тисячі ) грн. 00 коп.
У іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А. код за ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2312 (дві тисячі триста дванадцять) грн. 10 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 05.06.2026 року.

Суддя В.В. Вікторов