Справа № 712/6819/26
Провадження № 2-а/712/102/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі
головуючого - судді Пономаря В.О., 
за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Мостіпан К.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Гончарука М.О. про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У травні 2026 року до суду надійшов указаний адміністративний позов, у якому ОСОБА_1 просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором патрульної поліції Гончаруком М.О.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.05.2026 інспектором патрульної поліції Гончаруком М.О. винесено постанову серії ЕНА № 7209440 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.
Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки електроскутер потужністю 2,5 кВт не є механічним транспортним засобом у розумінні чинного законодавства України, а тому посвідчення водія категорії А1 для керування ним не потрібне.
Крім того, позивач посилається на те, що під час винесення оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції були порушені вимоги законодавства України, а обставини справи встановлені неповно та необ`єктивно.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Мостіпан К.С. подала відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечила та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування заперечень зазначив, що 17.05.2026 поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Черкаській області ДПП капрал поліції Гончарук М.О., несучи службу на автодорозі Н-16, 11-й км, у с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, виявив факт керування позивачем електроскутером. За твердженням відповідача, позивач не виконав вимогу дорожнього знака 3.41 «Контроль», а під час перевірки документів було встановлено відсутність у нього посвідчення водія відповідної категорії А1, чим порушено п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.
Відповідач вказує, що електроскутер, яким керував позивач, є транспортним засобом, прирівняним за своїми технічними характеристиками до мопеда, а тому для керування ним необхідне посвідчення водія категорії А1. При цьому та обставина, що транспортний засіб обладнаний електродвигуном потужністю менше 3 кВт, на думку відповідача, не звільняє позивача від обов`язку мати посвідчення водія відповідної категорії.
Також представник відповідача зазначив, що поліцейський діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України, законами України, КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію» та Правилами дорожнього руху України. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу були роз`яснені його права, після чого винесено постанову серії ЕНА № 7209440 за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 3 400 грн.
2. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Позов подано ОСОБА_1 20.05.2026 до Соснівського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2026 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків. 
Позивачем 27.05.2026 подано заяву про усунення недоліків та 01.06.2026 – позовну заяву в новій редакції.
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.06.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представником відповідача Мостіпан К.С. 08.06.2026 подано відзив на позовну заяву. 
Суд 10.06.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення. 
3. Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 17.05.2026 близько 10 год 33 хв ОСОБА_1 керував електроскутером MYBRO-NIUPRO на автодорозі Н-16, 11-й км, у с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області.
Під час руху позивач не виконав вимогу дорожнього знака 3.41 «Контроль», а саме не здійснив повну зупинку транспортного засобу. Зазначена обставина сторонами по суті не заперечується.
Після зупинки транспортного засобу поліцейським було проведено перевірку документів позивача. Під час такої перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія категорії А1 та раніше такого посвідчення не отримував. Факт відсутності у позивача посвідчення водія категорії А1 позивачем не спростовується, однак він вважає, що для керування належним йому електроскутером таке посвідчення не є необхідним.
З наданих матеріалів вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач, є електроскутером MYBRO-NIUPRO. Згідно з наданими документами щодо цього транспортного засобу, він ідентифікується як електробайк MYBRO NIUPRO SM2500, обладнаний електродвигуном потужністю 2500 W та акумуляторною батареєю 72V 35Ah.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 17.05.2026 о 10 год 47 хв інспектором патрульної поліції Гончаруком Максимом Олександровичем винесено постанову серії ЕНА № 7209440 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.
Отже, між сторонами відсутній спір щодо факту керування позивачем електроскутером MYBRO-NIUPRO 17.05.2026, факту нездійснення повної зупинки на вимогу дорожнього знака 3.41 «Контроль», а також факту відсутності у позивача посвідчення водія категорії А1. Спірним між сторонами є питання щодо того, чи був позивач зобов`язаний мати посвідчення водія категорії А1 для керування електроскутером із електродвигуном потужністю 2500 W, та, відповідно, чи наявні у його діях ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
4. Застосовані норми права 
Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.7 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 2 ст.126 КУпАП.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» від 10.10.2001 № 1306.
Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 16 Закону № 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як указано у пункті 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 1ст. 126 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
5. Мотиви з яких виходив суд
Сторонами не заперечується та підтверджується наявними у справі матеріалами, що 17.05.2026 позивач керував електроскутером MYBRO-NIUPRO. З наданих документів щодо цього транспортного засобу вбачається, що він ідентифікується як електробайк MYBRO NIUPRO SM2500, обладнаний електродвигуном потужністю 2500 W, тобто 2,5 кВт.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
У пункті 1.10 ПДР України наведені терміни, що використовуються у ПДР України та мають наступні значення:
транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
З аналізу вищенаведених положень вбачається, що критерієм для розмежування понять «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» є наявність двигуна внутрішнього згорання або потужність електродвигуна. При цьому, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену п. 1.10 ПДР України межу у 3 кВт.
Згідно з п. 2.13 ПДР України транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.
При цьому, мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт (пункт 1.10 Правил дорожнього руху).
Також п. 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема, «А1» - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Згідно з положеннями п. 2 та 3 наведеного вище Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії.
З огляду на викладене вбачається, що Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» й різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено. Водночас, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб з електродвигуном не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 278/3362/15-к.
Отже, з порівняння понять «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» та «мопед» вбачається, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт. Ураховуючи відсутність визначення «електроскутер» у Правилах дорожнього руху України, слід дійти висновку, що електроскутер можливо прирівняти до мопеду лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт.
З системного аналізу положень пунктів 1.10 та 2.13 Правил дорожнього руху України слід дійти висновку, що пристрої (електровелосипед, електроскутер тощо) у яких потужність електромотора до 3 кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, а значить на них не розповсюджуються вимоги пункту 2.13 наведених Правил стосовно права на управління транспортними засобами категорії А1 з потужністю мотора від 3 кВт до 4 кВт тільки при наявності «посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії».
Крім того, суд бере до уваги, що застосування позиції відповідача про необхідність мати посвідчення водія категорії А1 для керування будь-яким двоколісним транспортним засобом з електродвигуном потужністю до 4 кВт фактично призводило б до висновку про необхідність наявності такого посвідчення також у користувачів іншого електротранспорту, зокрема електросамокатів, гіроскутерів, гіробордів, сігвеїв та інших подібних засобів під час їх участі в дорожньому русі.
Такий персональний електротранспорт за загальними ознаками також може відповідати критеріям, з якими відповідач пов`язує необхідність наявності посвідчення водія, оскільки він призначений для перевезення людини, тобто є транспортним засобом у широкому розумінні цього поняття, у багатьох випадках є двоколісним транспортним засобом та обладнаний електродвигуном.
Водночас такий підхід не узгоджується з роз`ясненням, розміщеним на офіційному вебсайті Департаменту патрульної поліції України, відповідно до якого керування персональним електротранспортом не потребує посвідчення водія (https://patrolpolice.gov.ua/2024/08/11/korystuyuchys-personalnym-elektrotransportom-pam-yatajte-pro-osnovni-pravyla-bezpeky).
Суд відзначає, що зазначене роз`яснення Департаменту патрульної поліції України не є нормативно-правовим актом та саме по собі не змінює змісту положень Правил дорожнього руху України чи КУпАП. Водночас суд враховує, що таке роз`яснення розміщене на офіційному вебсайті органу, який безпосередньо застосовує законодавство у сфері безпеки дорожнього руху та розглядає відповідні справи про адміністративні правопорушення, і адресоване необмеженому колу осіб. Тому у випадку існування спору щодо тлумачення положень законодавства про необхідність наявності посвідчення водія для керування персональним електротранспортом такі сумніви не можуть тлумачитися на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім цього, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи викладене у сукупності, суд доходить висновку, що електроскутер, яким керував позивач потужністю 2 500 Вт (2,5 кВт), хоча і є транспортним засобом, проте він за своїми технічними характеристиками не може бути прирівняний до мопедів або інших механічних транспортних засобів.
Отже, в даному випадку працівник поліції помилково прирівняв зазначений електроскутер до механічного транспортного засобу, для керування яким особа повинна мати посвідчення водія категорії А1.
Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електроскутер марки MYBRO NIUPRO SM2500 не віднесено, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП.
Також суд звертає увагу, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем фактично викладено обставини, які можуть свідчити про наявність двох різних адміністративних правопорушень: невиконання позивачем вимоги дорожнього знака 3.41 «Контроль», що може бути предметом окремої правової кваліфікації за відповідною частиною ст. 122 КУпАП, та керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Водночас оскаржувана постанова містить правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 лише за ч. 2 ст. 126 КУпАП. При цьому у постанові не наведено самостійної правової кваліфікації дій позивача щодо невиконання вимоги дорожнього знака 3.41 «Контроль», не зазначено нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, зокрема відповідної частини ст. 122 КУпАП, а також не визначено, що позивач притягується до адміністративної відповідальності за два адміністративні правопорушення.
Суд зазначає, що положення ст. 36 КУпАП можуть бути застосовані лише за умови належного встановлення та правової кваліфікації кожного з кількох адміністративних правопорушень. Саме по собі зазначення у постанові фактичної обставини щодо невиконання позивачем вимоги дорожнього знака 3.41 «Контроль» не є тотожним притягненню особи до адміністративної відповідальності за відповідною частиною ст. 122 КУпАП.
Вказані недоліки є істотним порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки позбавляють особу можливості чітко розуміти, за які саме адміністративні правопорушення її притягнуто до відповідальності, за якими нормами КУпАП кваліфіковано її дії та яким чином визначено вид і розмір адміністративного стягнення.
Суд також враховує, що під час розгляду справи про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення суд перевіряє законність і обґрунтованість саме того рішення суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується. Суд не може замість уповноваженої посадової особи самостійно змінювати правову кваліфікацію дій позивача, доповнювати постанову новою статтею КУпАП або фактично здійснювати первинне притягнення особи до адміністративної відповідальності за інше адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Також відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).
З огляду на вказане скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) можливе лише тоді, коли оскаржена постанова винесена органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу.
У цьому ж випадку постанова винесена органом (посадовою особою), правомочним вирішувати цю справу, тому відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд.
З огляду на встановлені факти, суд дійшов висновку, що постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 7209440 від 17.05.2026, винесену поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Черкаській області ДПП капралом поліції Гончаруком М.О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3 400 грн потрібно скасувати та закрити провадження у справі.
У той же час суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати такі справи та накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, інспектор патрульної поліції, виносячи постанову у справі про адміністративне правопорушення, діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень від власного імені, а як уповноважена посадова особа відповідного органу Національної поліції.
Зміст спірних правовідносин свідчить, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 7209440 від 17.05.2026 винесена інспектором патрульної поліції Гончаруком М.О. під час виконання службових повноважень від імені органу Національної поліції, а саме Департаменту патрульної поліції.
Суд враховує, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, винесених працівниками поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, належним відповідачем є відповідний орган Національної поліції, від імені якого діяла посадова особа, а не сам поліцейський як фізична особа чи окрема посадова особа.
Аналогічний правовий підхід викладений у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17, відповідно до яких при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення належним відповідачем є орган, уповноважений законом розглядати справи про адміністративні правопорушення, а не посадова особа, яка винесла постанову від імені такого органу.
У цій справі належним відповідачем є Департамент патрульної поліції, який є суб`єктом владних повноважень та від імені якого інспектором патрульної поліції Гончаруком М.О. було винесено оскаржувану постанову.
Водночас інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Гончарук М.О. не є належним відповідачем за заявленими вимогами про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки оскаржуване рішення прийняте ним при реалізації службових повноважень від імені відповідного органу Національної поліції.
З огляду на викладене позовні вимоги в частині, пред`явленій до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Гончарука М.О., задоволенню не підлягають у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача.
6. Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим при зверненні до суду з цим адміністративним позовом судовий збір ним не сплачувався.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, фактично судовий збір при зверненні до суду ним не сплачувався, а доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, підстави для стягнення судових витрат на користь позивача відсутні.
Інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, які підлягають розподілу між сторонами, судом не встановлено.
Керуючись ст. 77, 229, 242, 286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Гончарука М.О. про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.
Постанову поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Черкаській області ДПП капрала поліції Гончарука М.О. від 17.05.2026 ЕНА № 7209440 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн скасувати, а справу закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 12.06.2026.
Найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач 1: Департамент патрульної поліції, ЄДРПОУ 40108646, адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ.
Відповідач 2: інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Гончарук Максим Олександрович, адреса: вул. Лесі Українки, 21, м. Черкаси.

Суддя          В.О. Пономар