УХВАЛА

08 червня 2026 року
м. Київ

справа № 363/3996/21
провадження № 61-7556ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Любченко Тетяна Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2026 року у справі за позовом заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство», про витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
У 2021 році заступник керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації звернувся до суду із позовом до Вишгородської міської ради, ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , третя особа - ДП «Вищедубечанське лісове господарство», про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками.
Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 25 листопада 2021 року відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 17 липня 2025 року прийняв заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури про зміну предмета позову у зазначеній цивільній справі та постановив в подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмета позову в наступній редакції: «Витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації з незаконного володіння: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,0850 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0156; ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0153; ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) земельну ділянку площею 0,1087 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0169; ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) земельну ділянку площею 0,0854 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0155; ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) земельну ділянку площею 0,07 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0179; ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0158; ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) земельну ділянку площею 0,0962 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0180. Стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2) судовий збір за наступними реквізитами: отримувач - Київська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ 02909996; банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ; МФО - 820172; рахунок отримувача - UA028201720343190001000015641», 
Виключив з кола відповідачів: Вишгородську міську раду, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 .
Позовну заяву зі зміненим предметом залишив без руху, надавши прокурору строк у п`ять днів, з дня отримання повного тексту ухвали, для усунення недоліків, а саме: проведення оцінки спірного майна щодо витребування якого заявлено вимоги, а також внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.
Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 13 серпня 2025 року позовну заяву залишив без розгляду.
Суд першої інстанції виходив із того, що прокурор змінивши предмет позову на позовні вимоги про витребування спірних земельних ділянок у відповідачів, після набрання чинності Законом України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», та не оспорюючи в позові та заяві про зміну предмета позову добросовісність відповідачів, як набувачів спірних земельних ділянок, не виконав вимог, встановлених частиною четвертою статті 177 ЦПК України, тобто не вжив заходів щодо оцінки спірного майна щодо витребування якого заявлено вимоги, а також не вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 липня 2025 року не виконав.
Київський апеляційний суд постановою від 18 лютого 2026 року апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області Василенка М. О. задовольнив. Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2025 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позовна заява відповідає вимогам статті 177 ЦПК України у редакції, чинній на дату звернення прокурора до суду та дату відкриття провадження у справі, підстав для подання прокурором до суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі оцінки (експертно-грошової оцінки земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель», на даний час немає. 
04 червня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Любченко Т. С., через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2026 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження виходячи з наступного. 

Згідно з частиною першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

09 квітня 2025 набрав чинності Закон України від 12 березня 2025 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон України № 4292-ІХ), яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.

За змістом частини п'ятої статті 390 ЦК України в редакції наведеного Закону суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Відповідні зміни були імплементовані й у цивільне процесуальне законодавство, у тому числі статті 177, 185, 265 ЦПК України.

У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України, у редакції Закону № 4292-IX).

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов'язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону № 4292-IX).

Необхідно зауважити, що приписи Закону № 4292-IX набрали чинності 09 квітня 2025 року, у той час як первісна редакція позову пред'явлена прокурором у 2021 році, а редакція зі зміненимпредметом позову - 15 травня 2025 року.

У пункті 2 розділу ІІ Закону № 4292-IX зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Наведені приписи Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 4292-IX у сукупності з обставинами зміни прокурором предмета позову після набрання чинності цим Законом створили у сторін цього спору неоднакове розуміння того, чи поширюється на прокурора у цій справі обов'язок внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості майна, про витребування якого він просить, навіть після відкриття провадження у справі судом, тобто встановлення відсутності недоліків позовної заяви.
Як зазначав Верховний Суд у постанові від 15 січня 2026 року (справа № 484/1213/25), визначальним у цій справі є не стільки дія Закону № 4292-IX у часі (у тому числі зворотна), скільки загалом сфера його застосування.

Так, як зазначалося вище, за змістом частини п'ятої статті 390 ЦК України суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.

Приписи Закону № 4292-IX розраховані на вирішення правових ситуацій, пов'язаних з витребуванням майна саме у добросовісних набувачів, тобто застосування цього Закону залежать від підстав пред'явленого позову.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, який у постанові від 15 січня 2026 року у справі № 484/1213/25 вирішував подібне до цієї справи процесуальне питання та зазначив, що обов'язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п'ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п'ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

У випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п'ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п'ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

У липні 2025 року від керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області надійшли пояснення на виконання ухвали суду від 17 липня 2025 року про залишення позову без руху, в яких зазначив про те, що у даному випадку добросовісність відповідачів виключається та ствердив про обізнаність відповідачів щодо незаконності набуття у приватну власність земельних ділянок та їх недобросовісність, а також відсутність факту набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_6 земельних ділянок за відплатним договором, що виключає застосування до спірних відносин положень статті 388 ЦК України. Окрім того вирішення питання щодо добросовісності/недобросовісності відповідачів у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії ухвалення рішення. 

Не вдаючись в оцінку обґрунтованості зазначених тверджень, Верховний Суд констатує, що позов про витребування спірних ділянок обґрунтований, в тому числі недобросовісністю останніх набувачів, за таких обставин приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України в цій справі є незастосовними, у зв`язку із чим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду та, відповідно, скасування ухвали місцевого суду з направленням справи для продовження розгляду.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду щодо наявності підстав для направлення цієї справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування апеляційним судом норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення. 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Любченко Тетяна Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2026 року у справі за позовом заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство», про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров 

А. І. Грушицький 

І. В. Литвиненко