Справа № 161/11206/26 
Провадження № 2/161/5899/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Дмитрук Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 05.09.2024 року їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Нещодавно їй стало відомо що на вказане майно накладений арешт (як на майно її батьків, які ніколи не були власниками вказаного об`єкту нерухомості). 
З відповіді органу ДВС вбачається, що виконавчі провадження щодо позивача відсутні, інформацію про ВП в межах якого накладено арешт на майно отримати на даний час неможливо. Відтак, в органу ДВС немає законних підстав скасування обтяжень. 
Зважаючи на обмеження позивача в реалізації прав власності, остання просить зняти арешт з нерухомого майна в судовому порядку.
Ухвалою суду від 01.06.2026 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 
Позивач просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. 
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. 
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Судом встановлено, що позивач з 12.02.2025 року є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05.09.2024 року (а.с.6, 7).
З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна позивача наявні записи про обтяження № 58554585 (підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника 1/13 від 18.01.2012 року, особа, майно якої обтяжується ОСОБА_2 ), № 58554277 (підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника 1/12 від 18.01.2012 року, майно якої обтяжується ОСОБА_2 )
Зважаючи на дату постанови виконавця у провадженні в рамках якого було накладено обтяження на зазначене майно, його матеріали на даний момент є знищеними у зв`язку із завершенням трирічного терміну зберігання, що відповідає положенням Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року.
З відповіді органу ДВС від 28.04.2026 року (а.с.9), вбачається, що встановити в межах якого виконавчого провадження були накладені обтяження № 58554585, № 58554277 не виявилось можливим, по причині відсутності його в АСВП та проходження строку його зберігання. Позивачу роз`яснено право звернення до суду.
Зі змісту позову вбачається, що наявність обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати право власності (щодо розпорядження майном). 
Згідно інформації з АСВП будь-які виконавчі провадження щодо позивача відсутні.
З доводів позову також слудує, що арешт на квартиру було накладено в межах виконавчого провадження боржником в якому був ОСОБА_2 (зі слів повивача – її батько), однак обтяження на нерухоме майно було накладене до того, як його законним володільцем стала ОСОБА_1 (до дати реєстрації право власності за ОСОБА_1 вказана квартира у власності ОСОБА_2 не перебувала).
Крім того, з відомостей АСВП вбачається, що ВП, боржником у якому був ОСОБА_2 завершено 10.03.2025 року (повторно до органів ДВС стягувач виконавчого документу не пред`являв).
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. 
Враховуючи те, що діючі виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні органів ДВС не перебувають, арешт на майно накладено в межах виконавчого провадження щодо особи, яка не була власником квартири, - існуючі на даний час арешт та заборона на відчуження нерухомого майна повністю унеможливлюють реалізацію права власності позивача. 
Оскільки підстави для продовження обтяження на майно відсутні, позовні вимоги підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст.10, 12, 77, 78, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на квартиру АДРЕСА_2 , накладений згідно постанов державного виконавця Першого ВДВС ЛМУЮ Бобрика В.В. про арешт майна боржника № 1/12 від 18.01.2021 року, № 1/13 від 18.01.2012 року та припинити публічне обтяження нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запис обтяження: № 58554277, №58554585.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 червня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області        В.В. Черняк