КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/1137/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року місто Київ
справа №753/18497/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Ратнікової В.М.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 рокута на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Лужецької О.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:
В вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»,  ОСОБА_3 , в якому просив стягнути:
з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» матеріальну шкоду у розмірі 186568,08 грн., витрати, понесені на евакуацію пошкодженого транспортного засобуу розмірі 2600 грн.;
з ОСОБА_3 матеріальну шкодув розмірі 60218,53 грн., 10000 грн. моральної шкоди;
з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3  пропорційно витрати, пов'язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2726,21 грн.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 22 лютого 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «BMW 13», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Tesla Model Y», д.н.з. НОМЕР_2 , належного позивачу. 
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». 
Вказував, що він звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування та за результатом розгляду матеріалів страхової справи 01 травня 2024 року та 30 травня 2024 року страховиком було виплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 204969,39 грн. 
Разом з тим, згідно з висновком експерта КНДІСЕ №2790/24-54 від 14 березня 2024 року, складеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Tesla Model Y», державний номерний знак НОМЕР_2 , що була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 391537,47 грн. 
Зазначав, що в подальшому автомобіль «Tesla Model Y», д.н.з. НОМЕР_2 було фактично відновлено на суму 451756 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №8 від 01 квітня 2024 року. 
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» різницю між фактично сплаченим відшкодуванням (204969,39 грн.) та матеріальним збитком, визначеним у висновку експерта (391537,47 грн.), що становить 186568,08 грн., а з ОСОБА_3 різницю між вартістю фактично відремонтованого автомобіля (451756 грн.) та страховим відшкодуванням (391537,47) в розмірі 60218,53 грн.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь  ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 186568,08 грн., 2600 грн. - витрат, понесених на евакуацію пошкодженого транспортного засобу, 1363,10 - витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчої експертизи закрито.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 41756 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та судовий збір у сумі 708 грн., а всього 46464 грн.
В іншій частині відмовлено.
24березня 2025 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій просив стягнути з  ОСОБА_3 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60200 грн.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 рокустягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, представник позивача  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційні скарги, в яких просив:
змінити рішення у резолютивній частині, а саме задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та змінити розміри відповідних сум, а саме зазначити наступне: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  матеріальну шкоду в розмірі  60218,53 грн., моральну шкоду 10000 грн., витрати, пов`язаніз проведенням судової авто товарознавчої експертизи та складання висновку у розмірі1363,10 грн. та судовий збір у розмірі 715,82 грн.;
змінити додаткове рішення у резолютивній частині, а саме задовольнити заяву ОСОБА_1 у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60200 грн.
На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахованою ПрАТ «СК «ВУСО» згідно умов полісу, яким було визначено страхову суму страховика за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160000 грн. та франшизою 0 грн., а також, додатково відповідно із полісом №6SCAER5 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту зі страховою сумою за шкоду, заподіяну майну у розмірі 240000 грн. та франшизою 0 грн. 
Вказував, що окрім фізичного зносу, вирахування якого передбачене приписами ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріальну відповідальність повинен нести ПрАТ «СК «ВУСО», а за іншими складовими збитків, такими як втрата товарної вартості та франшиза (згідно висновку ВТВ не нарахована та відповідно до згаданих вище полісів франшиза становить 0 грн.), відповідно до закону відповідати має винуватець ДТП.
Зазначав, що оскільки висновком експерта від 14 березня 2024 року №2790/24-54 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження встановлена вартість матеріального збитку (шкоди) у розмірі 391537,47 грн. (з урахуванням зносу), а фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ОСОБА_1 (без врахування зносу) склала 451756 грн., а тому до ОСОБА_3 було заявлено позовні вимоги на вказану різницю, що складало 60218,53 грн. Крім цього, було заявлено до стягнення з ОСОБА_3 витрати, пов`язаних з проведення судової авто товарознавчої експертизи та складання висновку, у розмірі 1363,10 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги на додаткове рішення посилався на те, що за результатами розгляду даної справи позивачем ОСОБА_1 понесено витрати на правову допомогу у розмірі 60200 грн., що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 22 лютого 2024 року, актом №1 прийому-передачі грошових коштів від 27 лютого 2024року; актом №1 прийому-передачі виконаних робіт від 26 грудня 2024 року; актом №2 прийому-передачі грошових коштів від 26 грудня 2024 року; договором про надання правничої допомоги; актом приймання-передачі наданих послуг від 23 березня 2025 року.
Вказував, що суд першої інстанції втрутився у договірні відносини між клієнтом і адвокатом, самостійно визначивши розмір гонорару без достатніх правових підстав.
Зазначав, що суд першої інстанції без належного обґрунтування зменшив розмір витрат, а саме суд не навів жодних конкретних мотивів чи аргументів, чому саме заявлена сума є неспівмірною або необґрунтованою, не проаналізував складність справи, обсяг наданих послуг, час, витрачений адвокатами, та інші релевантні обставини. 
Посилався на те, що суд першої інстанції самостійно, без належного клопотання іншої сторони, зменшив розмір витрат, чим вийшов за межі своїх повноважень та порушив принцип диспозитивності.
Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 лютого 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «BMW 13», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Tesla Model Y», д.н.з.НОМЕР_2 , належного позивачу, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №219501224 від 19 лютого 2024 року. Страхова сума -160000 грн., франшиза - 0 грн.
Полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Страхова сума - 250000 грн.
26 лютого 2024 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування.
20 березня 2024 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «ВУСО», що 22 лютого 2024 року після дорожньо-транспортної пригоди він звернувся до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення транспортно-товарознавчої експертизи.
Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Олега Єрмоленко №2790/24-54 від 14 березня 2024 вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля «Tesla Model Y», д.н.з.  НОМЕР_2 , що була заподіяна внаслідок пошкоджень ДТП, що сталась 22 лютого 2024 року становить 391537,47 грн.
Листом №24/04 від 24 квітня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» повідомило адвоката позивача про те, що обов`язок щодо визначення розміру збитків покладено саме на страховика та надіслало копію Звіту №38102 від 12 квітня 2024 року.
Згідно Звіту ТОВ «Експертна компанія Фаворит Ассистанс» №38102 від 12 квітня 2024 року вартість відновлювального ремонту КТЗ «Tesla Model Y», д.н.з.  НОМЕР_2 , складає 496148,48 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяної власнику автомобіля станом на 01 березня 2024 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ 293539,56 грн.
Листом від 22 квітня 2024 року позивач повідомив страховика, що 12 квітня 2024 року страховику було направлено документи проведеного відновлювального ремонту автомобіля д.н.з.  НОМЕР_2 , вартість якого складає 451756 грн. Просив повторно дослідити Висновок експерта КНДІСЕ від 14 березня 2024 року №2790/24-54.
Згідно Рахунку ФОП ОСОБА_4 №84 від 07 березня 2024 року, Акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 №8 від 01 квітня 2024 року, Акту ФОП ОСОБА_4 №8 прийому-передачі виконаних робіт, виконавець виконав роботи по ремонту автомобіля «Tesla Model Y», д.н.з.  НОМЕР_2  на суму 451756 грн., а ОСОБА_1 здійснив оплату за надані послуги на загальну суму 451756 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 04 квітня 2024 року, 08 квітня 2024 року, 09 квітня 2024 року.
У відповідь на заяву позивача від 22 квітня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» повідомило адвоката позивача ОСОБА_2 про замовлення судової експертизи про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Tesla Model Y», д.н.з.  НОМЕР_2 .
Листом №2472/2024 від 04 червня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» повідомило позивача, що розрахунок суми страхового відшкодування проводився на підставі висновку експертного дослідження №42 від 23 травня 2024 року з оцінки транспортного засобу.
Згідно Висновку експертного дослідження №42 від 23 травня 2024 року з оцінки транспортного засобу, проведеного СПД « ОСОБА_5 » вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали автомобіля могла становити 402116,15 грн. Сума матеріальних збитків станом на дату оцінки 22 лютого 2024 року могла становити 204969,39 грн.
За результатом розгляду матеріалів страхової справи 01 травня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 160000 грн. за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №219501224 від 19 лютого 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією від 01 травня 2024 року №27101 та копією страхового акту №2349262-1.
30 травня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі 44969,39 грн. згідно з договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 травня 2024 року №32828 та копією страхового акту №2360358-1.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 60218,53 грн., яку останній розрахував як різницю між сумою відшкодування матеріальних збитків, виходячи із вартості відновлювального ремонту визначеного на підставі рахунку ФОП ОСОБА_4  №84 від 07 березня 2024 року, Акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_4  №8 від 01квітня 2024 року, Акту ФОП ОСОБА_4 №8 прийому-передачі виконаних робіт на суму 451756 грн. та сумою вартості матеріального збитку КТЗ в розмірі 391537,47 грн., що була розрахована згідно висновку експерта КНДІСЕ від 14 березня 2024року, що становить 60218,53 грн. (451756 грн. - 391537,47 грн.).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставістатті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Згідно із статтею 1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Аналогічні висновки, викладеного Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 у справі №754/1114/15-ц, від 21лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 22квітня 2020 року, у справі №756/2632/17, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі №554/8473/19.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Оскільки розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3 перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, а відтак з ОСОБА_3 як з винної особи на користь ОСОБА_1 підлягала стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту автомобіля) у розмірі 451756 грн. та вартістю матеріального збитку КТЗ (з урахуванням зносу) в розмірі 391537,47 грн., що була розрахована згідно висновку експерта КНДІСЕ від 14 березня 2024 року та яка була відшкодована страховою компанією, що становить 60218,53 грн. (451756 грн. - 391537,47 грн.).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума страхової виплати є недостатньо для покриття завданої позивачу матеріальної шкоди, однак невірно здійснив її розрахунок, відповідно рішення в частині розміру майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача підлягає зміні.
Щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням обставин справи, моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок ДТП, під час якої він перебував за кермом пошкодженого автомобіля, апеляційний суд вважає розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача у розмірі 4000 грн. обґрунтованим та справедливим.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати на проведення експертизи в КНДІСЕ у розмірі 2726,21 грн.
Отже, оскільки позивач поніс витрати на проведення експертизи в КНДІСЕ, висновок якого взято до уваги судом, а відтак вказані витрати підлягають з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1  - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року необхідно задовольнити частково, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 60218,53 грн., моральну шкоду у розмірі 4000 грн., витрати,пов`язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи та складання висновку у розмірі 1246,70 грн., судовий збір у розмірі 708 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення від 17 квітня 2025 рокупро стягнення з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн., суд першої інстанції взяв до уваги складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принцип справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також врахуванням заперечення представника відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач вказував на те, що орієнтовний розмірі витрат на правову допомогу буде становити не менше 45000 грн., докази понесення таких витрат будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.
24 березня 2025 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, понесену ним в суді першої інстанції у розмірі 60200 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 22 лютого 2024року, акт №1 прийому-передачі грошових коштів від 27 лютого 2024року; акт №1 прийому-передачі виконаних робіт від 26 грудня 2024 року; акт №2 прийому-передачі грошових коштів від 26 грудня 2024 року; договір про надання правничої допомоги; акт приймання-передачі наданих послуг від 23 березня 2025 року.
11 квітня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому останній просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що позивач відмовився від позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», а відтак відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України позивач втратив право на стягнення витрат на правову допомогу понесених в частині що стосуються вимог до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»з ОСОБА_3 . Вказував, що зазначена справа не є складною та відноситься до малозначних, а тому заявлені позивачем витрати на правову допомогу є неспівмірними та необгрунтованими.
У пунктах 179, 180 постанови від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (схожі положення містяться у статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
З урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства, критерії відшкодування правової допомоги, заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу робіт, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність та співмірність понесених ОСОБА_1 в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції самостійно, без належного клопотання іншої сторони, зменшив розмір витрат, чим вийшов за межі своїх повноважень та порушив принцип диспозитивностіспростовуються вищевикладеним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції втрутився у договірні відносини між клієнтом і адвокатом, самостійно визначивши розмір гонорару без достатніх правових підставколегія суддів відхиляє, оскільки не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
У випадку встановленого фіксованого розміру погодинних ставок адвокатів сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми погодинних ставок адвокатів зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.
А відтак, додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року ухвалене з дотриманням норм процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року змінити, викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою:    АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3  на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою:    АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4  матеріальну шкоду в розмірі 60218 грн. 53 коп., моральну шкоду у розмірі 4000 грн., витрати,пов`язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи та складання висновку у розмірі 1246 грн. 70 коп., судовий збір у розмірі 708 грн.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року- залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з  ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою:    АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3  на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою:    АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 322 грн. 12 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: