532/497/26 
3/532/208/2026
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 р.  м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Тесленко Т. В., з участю секретаря судового засідання Климченко А. О., захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Кулика А. І., розглянувши в режимі відеоконференції матеріали, які надійшли з Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, 

Встановив:

В протоколі серії ЕПР1 № 599917 від 24.02.2026 про адміністративне правопорушення вказано, що 24 лютого 2026 року о 12 год 05 хв в порушення п. 10.1 ПДР України на 41 км а/ш М-22 Полтава-Олександрія ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Phaeton н/з НОМЕР_2 , під час зміни напрямку руху не впевнився в безпечності виконання маневру допустив зіткнення з транспортним засобом Skoda Roomster, н/з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку справа, в результаті чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. 
Захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Кулик А. І. в судовому засіданні прохав справу закрити, у зв`язку з закінченням тримісячного строку, передбаченого для накладення адміністративного стягнення, наполягав саме на зстосуванні п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП без вирішення питання про доведення винуватості.
Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов до таких висновків.
За п. 10.1 ПДР встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху..
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких.
Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
Згідно з ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.
Винність ОСОБА_1 підтверджується матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 599917 від 24.02.2026, схемою ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП, рапортом, де вказано, що ОСОБА_1 , вчинивши ДТП, залишив місце події, однак був повернутий за допомогою бази ІПНП.
На час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП.
Взявши до уваги викладене вище, суд вважає за потрібне визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрити за закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Керуючись п.7 ст. 247, ст. 280 КУпАП, суддя

Постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП – закрити, в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя