Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/2941/26
Номер провадження2/711/2077/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Казидуб О.Г.
при секретарі Шульга А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Журавльов Станіслав Георігйович, який діє в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, оф. 105, ЄДРПОУ 40932411) звернувся через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 85-007-868-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина), який складається з публічної частини договору, яким є Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений у місці інформування клієнта на сайті АТ «Мегабанк» та індивідуальної частини договору, якою є вказаний Кредитний договір.
Всі вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття клієнтом пропозиції банку, згідно ст. 641, 644 ЦК України.
Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти в сумі та на умовах визначених Договором, які позичальник зобовязується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього Договору.
Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі коштів з каси банку готівкою (п. 1.4. Кредитного договору). Для обліку кредиту та нарахованих процентів за кредитом кредитодавець відкрив відповідні рахунки (п.п. 3.1.1, 3.1.2 Кредитного договору).
Позичальник зобов`язувався повернути одержаний кредит в повному обсязі до 13.07.2025 року. Графік платежів наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором; своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за Договором на передбачених Договором умовах. При цьому перерахування (внесення) позичальником грошових коштів на погашення ануїтетних платежів повинно бути здійснено у строк не пізніше останнього робочого дня місяця (п. 3.2.3 Кредитного договору).
Крім того, у індивідуальній та публічній частинах Кредитного договору сторони погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього виду договорів. У тому числі, у розділі 2 «Умови та порядок надання кредиту», сторони погодили конкретні умови, на яких позичальнику надавався кредит.
У подальшому банк свої зобов`язання перед клієнтом за Кредитним договором виконав в повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії на поточний рахунок клієнта у гривні і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами Доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку.
Однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідач виконав не в повному обсязі, допустивши прострочення здійснення строкових платежів, а також не повернув кредит після закінчення строку кредитування, внаслідок чого у останнього сформувалась заборгованість перед позивачем, що складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) 45342 грн. 78 коп., заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) 10013 грн. 21 коп., заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) 26036 грн. 12 коп. Загальна сума заборгованості – 81392 грн. 11 коп. і підтверджується довідкою, виписками з рахунку клієнта, що здійснений банком і доданий до даного позову.
Також, 03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
27 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК «Єврокредит» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до Додатку № 1 «Друкований реєстр боржників» до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК «Єврокредит» перейшло і право вимоги до відповідача – боржника за Кредитним договором № 85-007-868-2-21-Г від 14 липня 2021 року.
Зазначають, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «Мустанг фінанс», а в подальшому – ТОВ «ФК Єврокредит», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Мегабанк» станом на день відступлення права вимоги – 03.09.2024 року. У свою чергу, ні ТОВ «ФК «Мустанг фінанс», ні ТОВ «ФК Єврокредит» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови Кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Просять суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» суму заборгованості за Кредитним договором № 88-007-868-2-21-Г в розмірі 81392 грн. 11 коп. та судові витрати, а саме, витрати зі сплати судового збору в сумі 2662 грн. 40 коп. та витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 11 200 грн.00 коп.
30 березня 2026 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий строк для подачі заяв по суті. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин її відсутності за вказаною адресою, що відповідно до положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням відповідача. 
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст. 280-282 ЦПК України. 
Суд, дослідивши та вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
В судовому засіданні встановлено, що 14 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 85-007-868-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина), який складається з публічної частини договору, яким є Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений у місці інформування клієнта на сайті АТ «Мегабанк» та індивідуальної частини договору, якою є вказаний Кредитний договір.
Всі вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття клієнтом пропозиції банку, згідно ст. 641, 644 ЦК України.
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, підписанням цього Договору позичальник беззастережно та безвідклично підтверджу: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції (оферти) АТ «МегаБанк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений у місці інформування клієнта на сайті АТ «Мегабанк»; згоду з умовами Договору, а також положеннями усіх додатків до Договору, йому зрозумілий їх зміст та він погоджується з ними та зобов`язується їх виконувати; що у зв`язку з вільним доступом до публічної частини Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за допомогою мережі Інтернет та у відділеннях Банку, відсутня необхідність у друкуванні публічної частини Договору та всіх додатків до неї; укладання з банком Договору, який складається з публічної частини договору, яка розміщена у місці інформування позичальника та на сайті АТ «МегаБанк», а також цієї індивідуальної частини Договору, підписанням якої позичальник приєднується до Договору в цілому.
Відповідно до п. 1.3. Договору, кредитодавець надає позичальнику кредитні кошти в сумі та на умовах визначених Договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього Договору.
Відповідно до п. 1.4. Договору, кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі коштів з каси банку готівкою.
Для обліку кредиту та нарахованих процентів за кредитом кредитодавець відкрив відповідні рахунки (п.п. 3.1.1, 3.1.2 Кредитного договору).
Відповідно до п. 3.2.1. Договору, позичальник зобов`язувався повернути одержаний кредит в повному обсязі до 13 липня 2026 року. Графік платежів наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором.
Відповідно до п. 3.2.3. Договору, позичальник зобов`язується своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за Договором на передбачених Договором умовах. 
Крім того, у індивідуальній та публічній частинах Кредитного договору сторони погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього виду договорів. 
У тому числі, у розділі 2 «Умови та порядок надання кредиту», сторони погодили конкретні умови, на яких позичальнику надавався кредит, а саме, тип кредиту – кредит; кредит надається на строк: з 14 липня 2021 року до 13 липня 2026 року, включно; загальний розмір кредиту – 50000 грн. 00 коп.; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості – 10% річних; орієнтовна реальна річна процентна ставка – 51,63%; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору – 121182 грн. 49 коп.; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця – 1,90; розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крі першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця – 2017 грн. 62 коп.; процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний в п. 2.2. Договору – 50% річних.
В судовому засіданні встановлено, що Кредитний договір № 85-007-868-2-21-Г від 14 липня 2021 року (з ануїтетними платежами) підписано особистим підписом клієнта.
Як зазначає позивач, ОСОБА_1 отримала кредит, що відображено у виписках з її рахунку.
Відповідачем не надано доказів того, що нею не було укладено Кредитний договір № 85-007-868-2-21-Г від 14 липня 2021 року (з ануїтетними платежами).
Тобто, в судовому засіданні встановлено, що між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено Договір, остання отримала кредит за цим Договором, шляхом отримання коштів, проте, не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором не повернув.
Згідно даних виписок по особовому рахунку відбулось прострочення кредитної заборгованості по Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) від 14 липня 2021 року на загальну суму 81392 грн. 11 коп.
А тому, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у АТ «Мегабанк».
Крім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Факт укладення кредитного договору, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вказаною заявою-договором позичальник зобов`язалась повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
В судовому засіданні встановлено, що укладений між сторонами Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) від 09 грудня 2020 року від 09 грудня 2020 року відповідачем не оспорювався та не визнавався судом недійсним.
У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит.
Також, встановлено, що 03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240.
Згідно п. 1 договору банк відступає новому кредиту належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору.
Згідно копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 66895 від 31.07.2024 ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» переказало АТ «Мегабанк» кошти у сумі 23425777,00грн. з призначенням платежу: 373981351629, оплата за лот GL1N426240, переможець ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», ЄДРПОУ 40916672, протокол GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024. Ціна продажу 23425777,00 грн. без ПДВ.
Згідно протоколу електронного аукціону GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 було проведено електронний аукціон щодо лоту GL1N426240, власником активів є АТ «Мегабанк», переможець: учасник ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», ціна продажу: 23425777,00 грн.
Згідно Витягу з додатку до Договору № GL1N426240 від 03 вересня 2024 року вказано відомості про боржника ОСОБА_1 .
Встановлено, що 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Єврокредит» та ТОВ «Мустанг Фінанс» укладено Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до п. 1 Договору первісний кредитор відступає новому кредиту належні первісному кредитору а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору. Права вимоги, що відступаються за цим договором належать первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників АТ «Мегабанк» відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024.
Відповідно до копії платіжної інструкцій кредитового переказу коштів № 1074 від 27.12.2024, № 1091 від 31.01.2025 та № 1822 від 22.09.2025 ТОВ «ФК Єврокредит» переказало ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» кошти у розмірі 8030000,00грн., 9200000,00грн. та 5500000,00грн. як аванс та оплату згідно договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024 за правами вимоги за договорами на розрахунково-касове обслуговування, користування банківськими індивідуальними сейфами та за кредитними договорами. Без ПДВ.
Як вбачається з Витягу з додатку до Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року, в Реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників/дебіторів міститься Кредитний договір боржника ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Кредитним договором № 85-007-868-2-21-Г (з ануїтетними платежами) від 14 липня 2021 року, а відтак позивач набув право вимоги до відповідача.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не виконала умови та отримані кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 55355 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) в сумі 45342 грн. 78 коп. та заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в сумі 10013 грн. 21 коп.
Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідач не виконує своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка виникла, добровільно не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості не надано.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Єврокредит» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 85-007-868-2-21-Г від 14 липня 2021 року (з ануїтетними платежами) в розмірі 55355 грн. 99 коп.
Відносно позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті комісії (в тому числі прострочена) в розмірі 26036 грн. 12 коп.., суд зазначає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції закону України № 2120-IX від 15.03.2022р.) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відносно позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 оплати професійної правничої допомоги адвоката в сумі 11200 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). 
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). 
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що представником позивача надані документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу, а саме: 
Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Журавльова Станіслава Георгійовича Серії ДП № 5817, 
Ордер на надання правничої допомоги Серії АЕ № 1414107 адвоката Журавльова Станіслава Георгійовича, 
Договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС» предметом якого є надання правничої допомоги у відповідності до завдань клієнта, який зобов`язується прийняти зазначені послуги та сплатити винагороду.
Згідно положень Розділу 3 даного договору, винагорода - сума гонорару за надання правничої допомоги, яка складається з гонорару, який сплачується клієнтом об`єднанню за надання послуг по стягненню заборгованості та гонорару за фактичне стягнення заборгованості. Додатком № 1 до даного договору є форма «Реєстр боржників». Додатком № 2 до даного договору є «Вартість послуг (прейскурант)», яким визначено вартість послуг згідно вказаного переліку. Додатком № 3 до договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 є форма «Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги».
Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12080964 від 05.01.2026 року, укладеного між ТОВ «ФК «Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС».
Відповідно до п. 1 Акту, підписанням цього Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги сторони підтверджують, що адвокат надав клієнту наступні послуги (правничу допомогу по стягненню заборгованості) з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на загальну суму 11200 грн. 00 коп.
Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. 
Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.
Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем ТОВ «ФК Єврокредит» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» було укладено договір надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025.
Згідно п. 3.4 вказаного Договору сторони погодили порядок розрахунку та оплати винагороди.
Відповідно до п. 3.4.1. Договору, обсяг наданих послуг по стягненню заборгованості з боржників, період їх надання та сума гонорару за надання вказаних послуг визначається об`єднанням та зазначається у акті приймання передачі наданих послуг. 
Відповідно до п. 4.4.3. Договору, підписані сторонами акти приймання-передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу. 
Відповідно до п. 3.4.4. Договору, винагорода виплачується у національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового перерахування клієнтом на поточний рахунок об`єднання, вказаний у договорі, протягом 60 календарних днів від дати підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг на підставі наданого об`єднанням рахунку.
Проте, в судовому засіданні встановлено, що позивачем не було надано суду доказів, що підтверджували б понесені ним витрати на правову допомогу, оскільки до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження того, що АО «Альянс ДЛС» надавало позивачу відповідний рахунок, а позивач сплачував АО «Альянс ДЛС» будь-які кошти за надану юридичну допомогу у відповідності до умов Договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025.
Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.
Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «ФК Єврокредит» при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 5761 від 02 березня 2026 року.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Єврокредит» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1810 грн. 70 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 543, 554, 599, 610 - 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263-266, 273ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за Кредитним договором №85-007-868-2-21-Г (з ануїтетними платежами) від 14 липня 2021 року в розмірі 55355 грн. 99 коп. та судовий збір в розмірі 1810 грн. 70 коп.
Решті відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий:	  	О.  Г.  Казидуб