Справа № 588/632/26
Провадження № 2/588/421/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року   м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судових засідань Гаврилович Я.Д., представниці відповідача Кисельової В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення одноразової матеріальної допомоги,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у квітні 2026 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що вона працювала у виробничому підрозділі Сумська вагона дільниця філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 
30.01.2026 вона звільнилася із займаної посади у зв`язку із виходом на пенсію за віком.
Роботодавцем не було дотримано вимог ст. 116 КЗпП України, оскільки у день звільнення з нею не було проведено остаточного розрахунку, зокрема не була виплачена одноразова матеріальна допомога в розмірі 8 середньомісячних заробітків, що передбачена п. 3.17 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Сумська вагона дільниця філії «Пасажирська компанія».
За останній рік роботи, що передував її звільненню, вона заробила 314454,40 грн, тому її середній заробіток на день звільнення становив 26204,53 грн. 
Таким чином у день звільнення роботодавець мав їй виплатити одноразову матеріальну допомогу в розмірі 208636,24 грн.
Посилаючись на вказані обставини позивачка просить суд стягнути з АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на її користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі 208636,24 грн та покласти на відповідача судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 16.04.2026 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
05.05.2026 представниця відповідача Кисельова В.С. подала відзив на позов, у якому вказала, що позивачка працювала провідником пасажирських вагонів у Виробничому підрозділі Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» за безстроковим трудовим договором з 17.05.2000. Наказом від 27.01.2026 №12/ос позивачка була звільнена з роботи з 30.01.2026 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком по ст. 38 КЗпП України. У день звільнення позивачці вручили повідомлення про нараховані та виплачені суми. У повідомленні розрахунок одноразової матеріальної допомоги відсутній, виплата якої була призупинена. Згідно умов Колективного договору виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» п.3.17 при звільненні вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі в розмірах більше 10 років – 5 середньомісячні заробітки. У разі звільнення на пенсію за віком протягом двох місяців після настання цього права (без урахування щорічної відпустки, тимчасової непрацездатності) виплачувати додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті, у розмірах при стажі роботи в галузі: стаж роботи для жінок від 25 до 30 років - 3 середньомісячні заробітки. Виплата матеріальної допомоги при звільненні не була здійснена відповідачем на підставі рішення правлення АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) про призупинення таких виплат. Рішення правління узгоджено з профспілкою. Призупинення виплат відповідачем прийнято 14.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136- 1Х. Також додатково приймалося рішення з цього питання, лист від 14.04.2025 ПК-06/68н. Тобто, рішення про призупинення виплати матеріальної допомоги є спільним рішенням роботодавця та працівників, направленим на стабілізацію роботи товариства та забезпечення мінімально необхідних соціальних гарантій працівників в умовах воєнного стану. Крім того, представниця відповідача зазначила, що не погоджується з розрахунком середньої заробітної плати розрахованої позивачкою, оскільки розрахунок не відповідає визначеному законом порядку. Тому представниця відповідача просить суд відмовити позивачці у задоволенні позову.
29.05.2026 представниця відповідача Кисельова В.С. подала письмові пояснення у яких вказала, що позивачка надала до суду розрахунок середньої заробітної плати для нарахування одноразової матеріальної допомоги з порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі –Порядок №100 ) без урахування внесених змін до Порядку викладених у постанові КМУ № 500 від 08.08.2016 та постанові КМУ від 08.09.2023 №957. Вказаною постановою КМУ внесені зміни до пункту 2 Порядку №100 згідно з якими середній заробіток для надання матеріальної (грошової) допомоги проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання матеріальної допомоги. Змінами внесеними постановою №957 до пункту 7 Порядку встановлено порядок обчислення середньої заробітної плати у разі визначення її законодавством як величини для надання матеріальної (грошової) допомоги. Зокрема до розрахунку середньомісячного заробітку для нарахування одноразової матеріальної допомоги, що розраховується за останні 12 місяців на момент звільнення, не включаються «страхування», «роз`їзні понад 12 год», роз`їзні до 12 год», «лікарняні», одноразові заохочення, інше. Тому для розрахунку не може бути взята сума, яку використала позивачка. Згідно довідки складеної відповідачем, розрахованої відповідно до Порядку №100 зі змінами і доповненнями, всього позивачці за 12 місяців до звільнення було нараховано 241655,40 грн, тому середній заробіток склав 23085,49 грн. А розмір одноразової матеріальної допомоги (8 середньомісячних заробітків складає 184683,92 грн. Ці суми вказані без вирахування обов`язкових платежів і податків, (що складають 23%, з яких 18% - ПДФО, 5 % - військовий збір). Сума одноразової матеріальної допомоги за вирахуванням податків та обов`язкових платежів складає 142206,61 грн. 
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.
Представниця відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову пославшись на обставини викладені у відзиві на позов та в письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення позивачки та представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце трудові правовідносини, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 з 17.05.2000 по 30.01.2026 перебувала у трудових відносинах з відповідачем (а.с. 9-12).
На підставі наказу начальника Виробничого підрозділу Сумська вагона дільниця філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» від 27.01.2026 за № 12/ОС про припинення трудового договору ОСОБА_1 була звільнена з посади провідника пасажирського вагона, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 8).
Також у вказаному наказі зазначено: виплатити одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.17 Колективного договору у розмірі 8 (восьми) середньомісячних заробітних плат з урахуванням вимог рішення правління від 14.10.2024 (витяг з протоколу № Ц-82/63 Ком.т.)
Згідно повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням 30.01.2026 було нараховано та виплачено кошти в розмірі 29158,77 грн, що складаються з кількох складових. Однак відсутні відомості про нарахування та виплату одноразової матеріальної допомоги (а.с. 15).
Між адміністрацією Виробничого підрозділу Сумської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» та первинною профспілковою організацією Сумської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» був укладений колективний договір на 2021 рік (а.с. 16-26).
Відповідно до абзацу першого пункту 3.17 Колективного договору, при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, адміністрація зобов`язується виплачувати матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; більше 10 років – 3 середньомісячні заробітки.
Другим абзацом пункту 3.17 Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов`язується у разі звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачувати йому додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі для жінок: з 15 до 20 років – 1 середньомісячний заробіток; з 20 до 25 років – 2 середньомісячні заробітки; з 25 до 30 років – 3 середньомісячні заробітки; з 30 до 35 років – 4 середньомісячні заробітки; більше 35 років – 5 середньомісячних заробітків.
Спільним листом Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 № Ц/з-91/1459/ЦПроф/30-22 було повідомлено керівникам структурних підрозділів апарату управління, регіональних філій, філій АТ «Укрзалізниця», раді Профспілки залізничників і транспортних будівельників України, головам дорожніх профспілкових організацій про те, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті (а.с. 45).
Також листом філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 14.04.2025 за № ПК-06/68ц було повідомлено керівників виробничих підрозділів філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» та керівників структурних підрозділів апарату управління філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» про те, що на виконання протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено (а.с. 47). 
Згідно витягу з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 було ухвалено зокрема таке: п. 1 На період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступних заходів, зокрема: п. 1.1.4 Інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с. 46).
Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 2 статті 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
У рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України та ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці», зокрема роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема, й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
Згідно ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Відповідно до ст. 9 вказаного Закону положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.
Згідно ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.
Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.
Представниця відповідача заперечуючи проти задоволення позову, послалася на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, як на законну підставу для невиплати належних позивачці сум при звільненні у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану».
Разом із тим, стороною відповідача не надано суду доказів внесення змін до колективного договору чи зупинення дії його положень за взаємною згодою його сторін, стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахувань та виплат належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію вперше та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачці при звільненніодноразову матеріальну допомогу при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 3 середньомісячних заробітків, а також додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті (жінкам понад 35 років стажу), у розмірі 5 середньомісячних заробітків. 
Визначаючи розмір одноразової матеріальної допомоги, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки суд погоджується із позицією сторони відповідача щодо неправильного розрахунку позивачкою середнього заробітку.
Суд враховує те, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середній заробіток для надання матеріальної (грошової) допомоги проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання матеріальної допомоги. 
Змінами внесеними постановою №957 до пункту 7 Порядку №100 встановлено порядок обчислення середньої заробітної плати у разі визначення її законодавством як величини для надання матеріальної (грошової) допомоги. До розрахунку середньомісячного заробітку для нарахування одноразової матеріальної допомоги, що розраховується за останні 12 місяців на момент звільнення, не включаються «страхування», «роз`їзні понад 12 год», роз`їзні до 12 год», «лікарняні», одноразові заохочення, інше. 
Тому для розрахунку не може бути взята сума 314454,40 грн, відповідно до довідки про довідки про доходи за 2025 рік (а.с. 27), на підставі якої було проведено розрахунок одноразової допомоги позивачкою.
Згідно розрахунку оплати середньої зарплати, проведеного відповідачем відповідно до Порядку №100, а також довідки про нарахування одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію, середній заробіток ОСОБА_1 за 12 місяців до звільнення склав 23085,49 грн (а.с. 63).
Отже, одноразова матеріальна допомога, яка мала бути виплачена ОСОБА_1 при звільненні з роботи у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 3 середньомісячних заробітків складає 69256,47 грн. Також розмір додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 5 середньомісячних заробітків невиплачених ОСОБА_1 при звільненні з роботи у зв`язку з виходом на пенсію складає 115427,45 грн.
Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню на 88,52% та позивачка при зверненні до суду не сплачувала судовий збір, оскільки звільнена від його сплати відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави 1846,85 грн судового збору.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення одноразової матеріальної допомоги – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 3 середньомісячних заробітків, що становить 69256 (шістдесят дев`ять тисяч двісті п`ятдесят шість) грн 47 коп., а також додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 5 середньомісячних заробітків, що становить 115427 (сто п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять сім) грн 45 коп., а всього разом 184683 (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят три) грн 92 коп., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у дохід держави судовий збір у розмірі 1846 (одна тисяча вісімсот сорок шість) грн 85 коп.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони: 
позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач – Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», адреса місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, ЄДРПОУ 40075815. 

Суддя О. О. Огієнко