Справа № 645/7511/25
Провадження № 2/645/587/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Харків
Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,
за участю секретаря судового засідання – Хілінського М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, 

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Хрустовську О.П. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції від 20 грудня 2013 року; стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), аліменти на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, а саме не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 жовтня 2025 року і до повноліття дітей; стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі (2000 грн.) дві тисячі гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_5 двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 20 грудня 2003 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На теперішній час їх сімейне життя з відповідачем не склалося, у позивачки відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння. Позивач також вказала, що відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади наші троє дітей наразі проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 є малолітніми дітьми, син ОСОБА_5 станом на сьогоднішній день є вже повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання. Згідно зі студентським квитком НОМЕР_3 їх син ОСОБА_5 навчається за денною формою навчання в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на факультеті прокуратури. Всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню дітей на даний час самостійно виконую позивачка. На жаль, вони із відповідачем не досягли жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дітьми та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на їхнє утримання. Такий рівень позивачка не зможе забезпечити самостійно трьом дітям, двоє з яких є малолітніми та син, який є повнолітнім, але наразі продовжує навчання, тому батько, який є здоровою та працездатною особою, зможе сплачувати мінімальний гарантований розмір аліментів на кожну дитину. Також вказувала, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він є працездатною особою, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати хоча б мінімальний гарантований розмір аліментів на своїх дітей. На підставі викладеного до суду було подано даний позов.
Ухвалою Немишлнського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
29.10.2025 року від представника позивача – адвоката Хрустовської О.П. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 29.10.2025 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
15.12.2025 року від відповідача надійшло клопотання про надання часу на примирення сторін оскільки він, позивачка та їхні діти фактично проживають з ним за однією адресою.
17.12.2025 року від представника позивача – адвоката Хрустовської О.П. надійшли заперечення на клопотання, в яких остання просила суд відмовити в задоволенні вимог відповідача в повному обсязі посилаючись на те, що на теперішній час сімейне життя позивача з відповідачем дійсно не склалося, у них наразі відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння. Наразі у позивачки з відповідачем відсутні будь-які передумови та підстави для примирення і подальшого збереження шлюбу, тому вищезазначене клопотання відповідача про примирення сторін не має жодного підґрунтя та несе абсолютно штучний характер. Зазначені відомості щодо фактичного проживання відповідача разом із позивачкою та їхніми дітьми ніяким чином не підтверджено та не обґрунтовано. При цьому представник наголошувала на той факт, що відповідно до законодавства України та розуміння суспільства, шлюб є добровільним союзом, а примушування до перебування у шлюбі недопустиме. Наразі позивачка вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та порушуватиме право на повагу до приватного життя. Всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню дітей на даний час самостійно виконує позивачка ОСОБА_1 , а з відповідачем ОСОБА_2 наразі не досягли жодних домовленостей що того, яким чином відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дітьми, тому клопотання про примирення сторін зі сторони відповідача несе штучний характер з метою подальшої несплати аліментів на утримання своїх дітей та невиконання своїх батьківських обов`язків належним чином.
19.01.2026 року від відповідача надійшло клопотання про надання часу на примирення сторін оскільки між сторонами існує реальна можливість збереження сімейних відносин та врегулювання спору в інтересах дітей. 
19.01.2026 року від позивачки надійшла заява, в якій остання просила задовольнити клопотання відповідача та надати час на примирення сторін у строк 6 місяців, посилаючись на те, що на сьогоднішній день вони почали знаходити з відповідачем спільну мову та продовжують спільне проживання з їх дітьми у Німеччині. Налагодження стосунків з відповідачем та спільне проживання разом з ними однією сім`єю утворює сприятливу атмосферу, що позитивно відображається на загальному фізичному та моральному стані її та їх дітей.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 19.01.2026 року надано сторонам строк для примирення у вигляді двох місяців. Зупинено провадження по справі до закінчення строку для примирення, визначеного судом. Наступне судове засідання призначено на 19 березня 2026 року на 14 годину 00 хвилин. 
18.03.2026 року від відповідача надійшло клопотання про надання строку для примирення сторін та відкладення розгляду справи.
15.04.2026 року від представника позивача – адвоката Хрустовської О.П. надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, в якій остання позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.
16.04.2026 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання строку для примирення. 
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 16.04.2026 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення.
Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах.
ОСОБА_1 та її представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, в поданій 15.04.2026 року заяві представник позивача просила про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій вони позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.
ОСОБА_2 , який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в поданій 16.04.2026 року заяві просив відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю його особистої участі та участі в режимі відеоконференції.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2003 року сторони у справі уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2785.
Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків сторони не підтримують, спільного домашнього господарства не ведуть.
Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданому міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 870, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1691, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданому Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3664.
Відповідно до копії студентського квитка НОМЕР_3 від 20.10.2025 року встановлено, що ОСОБА_5 , навчається на денному відділенні Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, на факультеті прокуратури. Студентський квиток виданий 21.09.2023 та дійний до 30.06.2027.
Діти проживають разом з матір`ю.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Підстав для надання строку сторонам для примирення суд не вбачає.
Той факт, що сторони мають неповнолітніх дітей, само по собі не може бути підставою для відмови в розірванні шлюбу, оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалась, розірвання шлюбу не впливає на права та обов`язки батьків по відношенню до дітей.
Враховуючи викладене, суд вважає наявними законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в частині розірвання шлюбу.
Щодо вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет» з 01.01.2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць визначено у розмірі 3 328,00 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 817,00 грн.; дітей віком від 6 до 18 років 3 512,00 грн.
Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в частині першій передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників..
В даному випадку суд враховує надані учасниками справи докази. При цьому доказів стосовно його стану здоров`я, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, визначених законом, відповідач не надав. Однак норми СК України закріплюють право саме стягувача аліментів визначати спосіб стягнення аліментів. У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним і достатнім для гармонійного розвитку дітей стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі мінімального розміру аліментів на одну дитину, а саме не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.10.2025 року і до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, судом встановлено, що  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , досяг 18 річного віку і йому менше 23 років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. З огляду на викладене, суд вважає необхідним та достатнім стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісяця, починаючи стягнення з 21.10.2025 року та до закінчення навчання чи досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох річного віку.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів – задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 грудня 2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції , актовий запис про шлюб № 2785 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі мінімального розміру аліментів на одну дитину, а саме не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.10.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісяця, починаючи стягнення з 21.10.2025 року та до закінчення навчання чи досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох річного віку.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів в межах суми виплат за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп..
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,
представник позивача - адвокат Хрустовська Ольга Петрівна, РНОКПП: НОМЕР_8 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1104, видане на підставі рішення №31 Ради адвокатів Полтавської області від 04 листопада 2011 року, адреса для листування: 61058, м. Харків, вул. Данилевського, буд. 38, каб.473,
відповідач –  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_9 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 14.01.1998, РНОКПП: НОМЕР_10 .  
Повний текст рішення складено 21.04.2026 року. 

Суддя   Е.Є. Сілантьєва