ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5796/26 Справа № 216/8574/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - СКИБА М. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг 
справа № 216/8574/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Остапенко В.О.,
суддів: Акуленка В.В., Бондар Я.М., 
секретар судового засідання: Дяченко Д.П. 
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року, яке ухвалене суддею Скибою М.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 06 березня 2026 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 липня 2003 року позивачем було зареєстровано шлюб з відповідачкою – ОСОБА_2 у Інгулецькому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 171.
Від шлюбних відносин у сторін народилося п`ятеро дітей, двоє з яких, станом на час звернення до суду з позовом є неповнолітніми, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 листопада 2015 року Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №815; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17 листопада 2015 року Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №119.
Рішенням Центрально-Міського районного з суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 лютого 2021 року до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року, шлюб укладений між, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
З літа 2018 року й до цього часу троє дітей проживають разом з ним та знаходяться на повному його утриманні та вихованні.
Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, а тому станом на 31 жовтня 2025 року розмір заборгованості становить 355 577,23 грн. Відповідач двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.
Протягом тривалого часу, мати не навідується до дітей, не приймає участі у їх вихованні, життям дітей взагалі не цікавиться, ніде не працює та не має бажання працевлаштовуватись. Продовжує зловживати алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя.
На підставі наведеного, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року у задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кривенко І.М., не погоджується з рішенням суду першої інстанції, тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга обгрунтована аналогічними доводами, які викладені у позовній заява, крім того, сторона позивача вважає рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням прав дітей та суперечить їх інтересам, оскільки діти ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , кожен окремо, подали письмові пояснення, згоди та просили позбавити батьківських прав матір ОСОБА_2 .
Зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, щодо тих обставин, що мати дітей вже тривалий час не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їх життям, зловживає спиртними напоями, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та має заборгованість по аліментам, яка станом на 31 жовтня 2025 року складає 355 577,23 грн. Крім того, у 2015 року відповідачка двічі притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків. Також, з травня 2023 року позивач разом з дітьми змінив місце свого проживає та почав жити у Житомирській області, де матір жодного разу не бачили.
Вважає, що суд безпідставно піддав критичній оцінці показання свідків, які є матір`ю та сестрою позивача, оскільки норми ЦПК України не забороняють родичам бути свідками, до того ж, відповіді свідків на запитання суду були ідентичними та відповідали матеріалам справи. Крім того, у судовому засіданні було повідомлено, що дружина позивача - ОСОБА_10 , має намір усиновити дітей та наразі даний факт підтвердити неможливо, оскільки діти не позбавлені батьківських прав, тому відсутні підстави для її звернення до органу опіки та піклування.
Наголошує, що відповідачка безпідставно та свідомо біля 10 років ухиляється від виховання та утримання своїх рідних дітей, будучи обізнаною про те, що триває розгляд справи про позбавлення її батьківських прав, жодних дій не вживає, що достеменно свідчить про її байдужу поведінку до дітей.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - адвоката Кривенко І.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, та представника третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, - ОСОБА_11 , котра не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.11.2015 Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №815, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.11.2015 Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №119.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Рішенням Центрально-Міського районного з суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 лютого 2021 року до досягнення дітьми повноліття.
Згідно розрахунку старшого державного виконавця Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ( м. Одеса) Стасів А.І. розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 355 577, 73 грн.
Згідно довідки № 182 від 31 жовтня 2025 року, виданої Криворізька гімназія № 101 Криворізької міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсно навчались у Криворізькій гімназії №101 Криворізької міської ради з 30 серпня 2022 року по 01 травня 2023 року та проживали за адресою: АДРЕСА_1 . За час навчання в гімназії мати жодного разу не цікавилася успіхами дітей, не спілкувалася з класними керівниками, не відвідувала батьківські збори.
Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 наданої Великоцвільнянським ліцеєм Ємільчинської селищної ради Житомирської області ОСОБА_3 навчається у цьому закладі з травня 2023 року, виховується та проживає з батьком. За весь час навчання матір не цікавилася успіхами дітей, не спілкувалася з класними керівниками, не відвідувала батьківські збори.
Відповідно до характеристики на ОСОБА_4 наданої Великоцвільнянським ліцеєм Ємільчинської селищної ради Житомирської області ОСОБА_4 навчається у цьому закладі з травня 2023 року, проживає з батьком. За весь час навчання матір не цікавилася успіхами дітей, не спілкувалася з класними керівниками, не відвідувала батьківські збори.
Відповідно до довідки від 29 жовтня 2025 року Великоцвільнянського старостинського округу Ємільчинської сільської ради Житомирської області ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та разом з ним фактично проживають двоє дітей ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_4 , 2012 року народження. До вказаної довідки додані пояснення сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в яких останні повідомили, що з 2023 року ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають за вищезазначеною адресою, мати з 2023 року до дітей жодного разу не приїжджала.
Відповідно до постанов Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області відповідач двічі в 2015 році притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
Відповідно до копії висновку, виконкому Центрально-Міської районної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 визнано доцільно позбавити її батьківських прав відносно малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До зазначеного висновку долучено лист служби у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області відповідно до якого службою у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та проведено бесіду з дітьми. За результатами обстеження з`ясовано, що в сім`ї батька створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку дітей та при бесіді з дітьми з`ясовано, що вони не заперечують про позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав, також додано відповідний акт обстеження умов проживання від 16 лютого 2026 року.
Окрім того, до вказаного висновку також додано пояснення ОСОБА_2 в яких остання зазначає, що її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з батьком ОСОБА_1 близько 4 років. Вказує, що діти бояться батька. Зазначає, що вона спілкується з дітьми через однокласників, тому що батько забирає у них телефони. Заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей.
Також в матеріалах справи наявні письмові пояснення дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких останні не заперечують проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно них.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що: «позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Позивач наголошує, що мати дітей – відповідачка ОСОБА_2 досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, належним чином не приймає участь у їх вихованні, однак, вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення останньої батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
Як вбачається з наданого висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, мати дітей – відповідачка ОСОБА_2 була запрошена до служби у справах дітей та пояснила, що змінила місце проживання та мешкає у найманому житлі на території Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу за адресою: АДРЕСА_3 . Також пояснила, що ніде не працює, діти протягом чотирьох років мешкають з батьком – ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей вона не сплачує. Крім того, додала, що вона бажає спілкуватись з дітьми та заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а.с. 50-52).
Разом з тим, в сукупності з іншими доказами, суд критично оцінює висновок виконкому Центрально-Міської районної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх синів, оскільки не надано інформації, яка беззаперечно підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дітей, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, немає ніяких підтверджень, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дітей на краще. 
Колегія суддів наголошує, що ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дітей повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
З матеріалів справи вбачається, що при вирішені питання про доцільність позбавлення батьківських справ ОСОБА_2 , органом опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради заслухано дітей – ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які пояснили, що підтримують батька та не заперечують проти позбавлення біологічної матері ОСОБА_2 батьківських прав (а.с. 50-52). Крім того, діти надали письмові згоди на позбавлення батьківських прав матері (а.с. 60,61).
Отже, діти висловили суду свою згоду на позбавлення матері батьківських прав, як при особистій бесіді зі спеціалістами виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, так і в письмовому вигляді, тому колегія суддів не вбачає доцільності у заслуховувані думки дітей у судовому засіданні.
Разом з тим, озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. 
Подібний висновок викладений в постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року в справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).
Отже, колегія суддів зважає на те, що хоча думка дітей у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, вона не може бути визначальною, і така думка не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дітей.
Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, апеляційний суд вважає, що твердження дітей щодо невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків не може бути тією підставою, яка обов`язково має бути врахована при вирішенні цього спору, оскільки проживання матері ОСОБА_2 окремо від дітей очевидно ускладнює піклування про дітей і, через відсутність фізичного спілкування дітей з матір`ю, позиція батька вливає на сприйняття певних обставин самими дітьми.
Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, є правомірними, оскільки, незважаючи на те, що відповідачка в певній мірі нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своїх дітей, достатні підстави для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно дітей з врахуванням їх інтересів, інтересів самого відповідача, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду, на даний час відсутні.
Посилання апелянта на те, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, не може бути самостійною підставою для скасування судового рішення, оскільки самої лише бездіяльності з боку матері недостатньо для висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливе позбавлення її батьківських прав (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі №553/449/20).
З вищевказаних підстав доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду про відмову в позові, наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей, так як вона не приймає участі у вихованні дитини досить тривалий час, не спілкується з дітьми, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, слід відхилити.
Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та має заборгованість по сплаті аліментів, колегія суддів зазначає, що факт стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання дітям належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення матері дитини батьківських прав.
Аналогічну позицію містить постанова Верховного Суду від д 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17.
Посилання апелянта на те, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, не може бути самостійною підставою для скасування судового рішення, оскільки самої лише бездіяльності з боку матері недостатньо для висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливе позбавлення її батьківських прав (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі №553/449/20).
Доводи щодо притягнення відповідачки двічі у 2015 році до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП не є доказом, що остання систематично, незважаючи на застосовані заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки щодо дітей.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач разом з дітьми з 2023 року проживає у Житомирській області, а відповідачка має зареєстроване місце проживання у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, тому вказаний факт є об`єктивною причиною того, що мати не може приймати участь у вихованні дітей у тому обсязі, який бажає позивач. 
Судом береться до уваги та обставина, що альтернативні заходи реагування держави до відповідачки не вживалися, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері так і для дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність зміни ставлення до дітей.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обгрунтованим, в той же час підлягає зміні резолютивна частина рішення шляхом її доповнення про попередження відповідачки ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, оскільки суд першої інстанції не зазначив про це в своєму рішенні.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, залишити без задоволення.
Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання відносно неповнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В решті рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року. 

Головуючий

Судді