ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року	справа № 380/6901/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.09.2021 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 3,4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463 гривні 15 копійок щомісячно за період з 01.03.2018 року по 30.09.2021 року включно відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078 у частині розрахунку індексації як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, та здійснити виплату індексації різниці з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у перерахунку та виплаті грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, винагороди ООС, винагороди СБУЗ, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, винагороди ООС, винагороди СБУЗ, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у перерахунку та виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2021 року по 30.09.2021 року, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, компенсації за невикористані відпустки (в тому числі і як учаснику бойових дій), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 30.09.2021, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, компенсації за невикористані відпустки (в тому числі і як учаснику бойових дій), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що він проходив військову службу в лавах Збройних Сил України та наказом командира військової частини від 30.09.2021 звільнений у запас і виключений зі списків особового складу. Під час проходження військової служби його грошове забезпечення розраховувала та виплачувала військова частина НОМЕР_1 .
Позивач наголошує, що відповідач допустив порушення вимог законодавства про оплату праці, оскільки протиправно не виплачував йому так звану «індексацію-різницю». Зокрема, у березні 2018 року, який став місяцем підвищення тарифних ставок (базовим місяцем), сума фактичного підвищення його доходу становила 0,00 грн. Водночас, сума можливої індексації, що склалася у цьому ж місяці, становила 4463,15 грн. Відповідно до імперативних приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, оскільки розмір підвищення доходу не перевищив суму індексації, відповідач був зобов`язаний щомісячно виплачувати позивачу індексацію як різницю між цими двома величинами (4463,15 грн) починаючи з 01.03.2018 і аж до дня звільнення — 30.09.2021. Проте військова частина цю вимогу проігнорувала.
Крім того, позивач звертає увагу суду на неправомірне заниження розміру його грошового забезпечення у 2020 та 2021 роках. Він обґрунтовує це тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 було визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови КМУ від 21.02.2018 № 103. Наслідком такого судового рішення стало відновлення первісної редакції пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704. З огляду на це, відповідач втратив право використовувати для розрахунку окладів «заморожений» показник прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018. Натомість, починаючи з 29.01.2020, військова частина НОМЕР_1 була зобов`язана розраховувати розміри посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (тобто станом на 01.01.2020 для 2020 року, та станом на 01.01.2021 для 2021 року). Недотримання цього алгоритму призвело до системного заниження як основних окладів, так і всіх похідних від них щомісячних і одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, премій, матеріальних допомог, допомоги на оздоровлення, винагород та виплати при звільненні).
Ухвалою від 13 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
27 квітня 2026 року представник військової частини НОМЕР_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.
Заперечуючи проти вимог про стягнення індексації грошового забезпечення, відповідач стверджує, що поняття «фіксованої суми індексації» виключено з Порядку №1078 ще з грудня 2015 року шляхом прийняття постанови КМУ № 1013. На переконання відповідача, чинне законодавство не передбачає виплати індексації у фіксованій величині, на якій наполягає позивач (4463,15 грн). Окрім цього, представник відповідача звертає увагу суду на те, що на виконання попереднього судового рішення у справі №380/18913/22 позивачу вже здійснено перерахунок та виплату індексації за період до 28.02.2018 року, а поточна індексація за період після березня 2018 року нараховувалася виключно у місяцях, коли індекс споживчих цін перевищував встановлений поріг індексації.
Щодо вимог про перерахунок грошового забезпечення з урахуванням прожиткових мінімумів станом на 01.01.2020 та 01.01.2021, відповідач також висловлює незгоду. Військова частина аргументує свої дії наявністю колізії правових норм. Зокрема, відповідач вказує, що керувався приписами пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII, який має вищу юридичну силу порівняно з постановою КМУ № 704. На думку відповідача, цей Закон імперативно забороняє використовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину, що унеможливлює щорічну зміну бази розрахунку окладів. Відтак, відповідач вважає свої дії з використання фіксованого розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року (1762,00 грн) абсолютно правомірними та такими, що відповідають бюджетному законодавству.
Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін
Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (прізвище до 26.03.2021 року — ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про зміну імені) проходив військову службу в лавах Збройних Сил України. Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 30.09.2021 року за №234 (по стройовій частині), капітана ОСОБА_1 звільнено у запас та з 30 вересня 2021 року виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення.
Військова частина НОМЕР_3 , де безпосередньо проходив службу позивач, не мала власного фінансового органу та перебувала на повному фінансовому забезпеченні у відповідача — військової частини НОМЕР_1 . Відповідно, обов`язок щодо своєчасного, правильного нарахування та виплати всіх видів грошового забезпечення позивачу покладався саме на відповідача у справі.
Як встановлено з матеріалів справи, між сторонами вже існував спір щодо правильності нарахування індексації за попередні періоди. Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 380/18913/22, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано її здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця. Відповідач виконав вказане судове рішення.
Щодо спірного періоду, судом досліджено надані відповідачем довідки від 20.03.2026 № 430/1 та № 431/1. Зі змісту вказаних документів встановлено, що грошове забезпечення позивача (без урахування одноразової річної грошової допомоги на оздоровлення) у лютому 2018 року становило 14 438,05 грн. Водночас у березні 2018 року (місяці, коли відповідно до постанови КМУ № 704 відбулося масове підвищення посадових окладів військовослужбовців) розмір його грошового забезпечення становив 11 517,36 грн. 
Тобто, фактичний розмір підвищення щомісячного доходу позивача у базовому місяці дорівнював нулю (0,00 грн).
Незважаючи на цю обставину, відповідач не нараховував та не виплачував позивачу так звану «індексацію-різницю», обмежившись лише виплатою «поточної» індексації, яка нараховувалася тільки починаючи з грудня 2018 року (коли індекс споживчих цін перевищив встановлений поріг). Відповідно, за період з 01.03.2018 по дату звільнення (30.09.2021) індексація як різниця між сумою можливої індексації та розміром фактичного підвищення доходу позивачу не виплачувалася.
Крім того, під час дослідження довідки військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2026 № 430/1 суд встановив, що при обчисленні розмірів грошового забезпечення позивача (посадового окладу, окладу за військовим званням, а також усіх похідних щомісячних та додаткових виплат) за період з 29.01.2020 по день його звільнення 30.09.2021, відповідач продовжував використовувати як розрахункову величину розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, який становив 1762,00 грн.
Вважаючи такі дії військової частини порушенням своїх прав, позивач 05 березня 2026 року звернувся до відповідача з офіційною заявою. У ній він вимагав нарахувати та виплатити «індексацію-різницю» за період з 01.03.2018 по 30.09.2021, а також здійснити перерахунок грошового забезпечення за 2020 та 2021 роки з урахуванням прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня відповідних років (01.01.2020 та 01.01.2021).
Листом від 26.03.2026 за № 3911/1 військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у задоволенні поданої заяви, мотивувавши це відсутністю у чинному законодавстві поняття «фіксованої суми індексації» та наявністю законодавчої заборони на зміну базового прожиткового мінімуму після 2018 року.
Не погоджуючись із правомірністю вказаної відмови та вважаючи таку бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, яка набрала чинності 01 березня 2018 року, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
На момент набрання чинності Постанови № 704 (01.03.2018) п. 4 цього нормативно-правового акту було викладено в редакції п. 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі за текстом - постанова КМ України № 103), а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
У подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Відтак, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції.
При цьому згідно пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Суди, в тому числі і Верховний Суд, неодноразово зазначали, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ та пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 по постанови Кабінету Міністрів України № 704 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Враховуючи те, що норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України № 704, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням іншого показнику ніж прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.
Відтак, починаючи з 29 січня 2020 року (внаслідок скасування пункту 6 Постанови КМУ № 103), відновила дію первинна редакція пункту 4 Постанови КМУ № 704. Відповідно до неї, розміри посадових окладів визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
В подальшому Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 12 травня 2023 року № 481, якою намагався змінити цей порядок та запровадити сталу розрахункову величину для посадового окладу у розмірі 1762,00 грн. 
Суд наголошує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24 сформував правовий висновок щодо цього питання. Судова палата відступила від попередньої практики та констатувала, що пункт 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови № 481, яка встановлює фіксовану суму 1762 грн) не відповідає закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта закону України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Верховний Суд чітко зазначив, що суди не повинні застосовувати дефектний підзаконний нормативно-правовий акт, який звужує соціальні гарантії та підміняє базовий державний стандарт (прожитковий мінімум), незалежно від того, чи був цей акт чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, згідно з актуальною практикою Верховного Суду, під час обчислення грошового забезпечення позивача за періоди з 29.01.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2021 по 30.09.2021 відповідач був зобов`язаний застосовувати виключно розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений спеціальним законом на 1 січня відповідного календарного року (відповідно, на 01.01.2020 та на 01.01.2021).
Відтак, розраховуючи у спірні періоди посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача (а також всі похідні від них додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати) із безпідставним застосуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 (1762,00 грн), військова частина НОМЕР_1 діяла протиправно. З огляду на це, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок та доплату недоотриманих сум грошового забезпечення підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне. 
Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
У статті 1 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини другої статті 5 Закону України № 1282-XII).
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII).
До спірних правовідносин суд також застосовує положення пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі Порядок №1078), згідно з яким підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац восьмий пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Відповідно до абзаців третього п`ятого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
У постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 Верховний Суд виснував, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців третього, четвертого Порядку № 1078 дають суду підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має остання право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 30.11.2023 у справі № 420/5384/23.
Отже, для застосування вищенаведених положень Порядку № 1078 та встановлення наявності/відсутності у позивача права на індексацію-різницю, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах, суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення другого абзацу п`ятого пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є беззаперечною підставою для нарахування й виплати особі індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. У такому випадку сума індексації-різниці розраховується як різниця між величиною (Б) та величиною (А).
Застосовуючи вказаний алгоритм до обставин даної справи, суд встановив наступне. Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2026 № 431/1, розмір грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року (місяць, що передував підвищенню) становив 14 438,05 грн. 
Водночас у березні 2018 року (місяць підвищення окладів відповідно до Постанови № 704) розмір його грошового забезпечення, що не має разового характеру, становив 11 517,36 грн. Таким чином, фактичного збільшення грошового доходу позивача у березні 2018 року не відбулося (розмір підвищення доходу «А» дорівнює 0,00 грн).
При цьому сума можливої індексації («Б»), що склалася у березні 2018 року, визначається як добуток актуального на той час прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762,00 грн) та величини приросту індексу споживчих цін, обчисленого наростаючим підсумком. Як підтверджено розрахунками та офіційними даними Держстату, така сума становила 4463,15 грн.
Оскільки розмір підвищення доходу позивача (0,00 грн) є очевидно меншим за суму можливої індексації (4463,15 грн), суд доходить обґрунтованого висновку, що позивач з 01.03.2018 року набув безумовне право на отримання «індексації-різниці» у розмірі 4463,15 грн (4463,15 грн – 0,00 грн = 4463,15 грн). 
Ця сума, згідно з приписами абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078, мала виплачуватися йому щомісячно в якості фіксованої величини до наступного підвищення тарифних ставок або до моменту звільнення (тобто до 30.09.2021 включно).
Доводи відповідача про те, що Порядок № 1078 з грудня 2015 року не містить поняття «фіксованої суми індексації», суд оцінює критично та відхиляє, оскільки сам механізм збереження та виплати «індексації-різниці», передбачений абзацами 3, 4 та 6 пункту 5 Порядку № 1078, за своєю правовою та математичною природою є саме фіксованою величиною, яка підлягає обов`язковій виплаті незалежно від подальшого нарахування «поточної» індексації. 
Невиплата такої суми військовою частиною НОМЕР_1 призвела до суттєвого звуження соціальних гарантій позивача та порушення його права на належне грошове забезпечення.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі військова частина НОМЕР_1 , як суб`єкт владних повноважень, не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність відмови у нарахуванні й виплаті йому індексації-різниці, а також правомірність застосування заниженого прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2018) для розрахунку окладів у 2020 та 2021 роках.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права та підлягають повному задоволенню з метою відновлення порушених соціальних гарантій позивача.
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору. 
Судовий збір при поданні позову не сплачувався. 
Доказів понесення інших судових витрат (зокрема, документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу) сторонами до суду не подано. 
Відтак, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 виплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.09.2021 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 3,4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; номер ЄДДР 19781021-08092) індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463 гривні 15 копійок щомісячно за період з 01.03.2018 року по 30.09.2021 року включно відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078 у частині розрахунку індексації як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, та здійснити виплату індексації різниці з урахуванням раніше виплачених сум;
4 Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, винагороди ООС, винагороди СБУЗ, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; номер ЄДДР 19781021-08092) перерахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, винагороди ООС, винагороди СБУЗ, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
6. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2021 року по 30.09.2021 року, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, компенсації за невикористані відпустки (в тому числі і як учаснику бойових дій), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; 
7 Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; номер ЄДДР 19781021-08092) перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 30.09.2021, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, компенсації за невикористані відпустки (в тому числі і як учаснику бойових дій), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
6. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку письмового провадження.
Повний текст рішення складений 28 травня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.