ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 591/4886/24

провадження № 61-8582св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
заявник (боржник) -ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження --головний державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик Ольга Михайлівна,
заінтересована особа (стягувач) -Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Школьним Володимиром Анатолійовичем, на постанову Сумського апеляційного суду від 03 червня 2025 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Криворотенка В. І., Філонової Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст вимог скарги

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби (далі - ДВС) у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик О. М., заінтересована особа - Акціонерне товариство (далі - АТ) «СЕНС БАНК».

Заява мотивована тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 та неї у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Альфа Банк» 283 869,55 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. 
На виконання вказаного рішення 05 січня 2016 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Зарічному відділі ДВС. 
З відповіді на запит виконавця 05 березня 2024 року вбачається, що вона працевлаштована та отримує дохід у вигляді заробітної плати. Крім того, отримує пенсію. У цей самий день державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт, у тому числі на банківський рахунок IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та призначений для отримання нею заробітної плати. 
Незважаючи на те, що державний виконавець був достеменно обізнаний про джерела її доходів, ним було проведено списання грошових коштів (заробітної плати) із зазначеного рахунку.
15 березня 2024 року вона звернулася до державного виконавця із заявою про зняття арешту та повернення коштів. Цього самого дня подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з прощенням стягувачем боргу за кредитним договором. Однак, державним виконавцем рішення за поданими заяви прийнято не було, що, на її думку, свідчить про бездіяльність державного виконавця.
Вважала, що державному виконавцю подано достатні підтверджуючі документи, що арешт накладено, у тому числі, на кошти, які є її заробітної платою, однак державний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» арешт саме із цих грошових коштів не зняв, а вчинення виконавчих дій за відсутності оригіналу виконавчого документа не узгоджується з вимогами закону.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик О. М. щодо нерозгляду та неприйняття рішення за її поданою заявою від 15 березня 2024 року про зняття арешту з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», призначеного для отримання заробітної плати та повернення списаних грошових коштів;
- зобов`язати державного виконавця Бистрик О. М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС зняти накладений постановою від 05 березня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 арешт з грошових коштів заробітної плати, розміщених на рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк»;
- зобов`язати державного виконавця Бистрик О. М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС повернути їй грошові кошти, списані з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: грошові кошти у сумі 75 622,53 грн, списані 06 березня 2024 року; у сумі 14 619,61 грн, списані 01 травня 2024 року; у сумі 5,35 грн, списані 01 травня 2024 року; у сумі 1 000 грн, списані 01 травня 2024 року;
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Бистрик О. М. щодо нерозгляду та неприйняття рішення за поданою нею заявою від 15 березня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2;
- зобов`язати державного виконавця Бистрик О. М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик О. М., заінтересована особа - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» задоволено частково.
Зобов`язано головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Бистрик О. М. або іншу посадову особу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернути боржнику, ОСОБА_1 , грошові кошти, списані з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого на ім`я боржника: ОСОБА_1 у Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк», а саме грошові кошти: в сумі 75 622,53 грн, списані 06 березня 
2024 року; в сумі 14 619,61 грн, списані 01 травня 2024 року; в сумі 5,35 грн, списані 01 травня 2024 року; в сумі 1 000 грн, списані 01 травня 2024 року.
В іншій частині оскаржуваних вимог скарги відмовлено.

Ухвала районного суду мотивовано тим, що державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів на банківському рахунку заявника, який використовується останньою для отримання заробітної плати, що суперечить положенням статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким із заробітної плати може бути утримано лише її частину. 
Суд послався на практику Верховного Суду.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 03 червня 2025 року апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2024 року в оскаржуваній частині скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 у частині вимог про зобов`язання головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик Ольги Михайлівни або іншої посадової особи Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернути боржниці грошові кошти списані з банківського рахунку.

Судове рішення мотивовано тим, що державний виконавець заперечує перебування на депозитному рахунку відділу спірних коштів та зазначає, що стягнуті кошти на момент ухвалення судового рішення перераховано на користь стягувача. Тому, у цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується у позовному провадженні, а не у межах справи, в якій вирішується спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.
Суд послався на відповідну судову практику Верховного Суду.
ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувала судове рішення в частині відмови у задоволенні скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2025 року до Верховного Суду, представник  ОСОБА_1 - адвокат Школьний В. А., посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судові рішення та залишити в силі ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2024 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою апеляційного суду залишилася та обставина, що не може бути накладено арешт на заробітну плату боржника після утримання із неї коштів за виконавчими документами. Зокрема, суд не звернув уваги на те, що державному виконавцю було відомо про цільове призначення рахунку, однак той все одно здійснив списання коштів.
Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

У серпні 2025 року АТ «СЕНС БАНК» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені у ній доводи, є безпідставні та необґрунтованими, не спростовують правильності ухваленого судового рішення апеляційного суду, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

05 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Школьного В. А., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 465/6045/20 (провадження № 61-421св22), зазначено, що «цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) зазначено, що «відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Попередніми судовими інстанціями в порядку статті 35 ГПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) установлено, що ухвалою від 19 червня 2012 року в справі № 1/19 Господарський суд Луганської області визнав недійсною в частині стягнення з позивача 2467967,79 грн постанову Відділу примусового виконання від 26 березня 2012 року. Зазначене свідчить про безпідставне стягнення Відділом примусового виконання виконавчого збору в сумі 2467967,79 грн, у зв`язку із чим підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позову, втім зазначає, що стягнення спірної має відбуватися на підставі норми статті 1212 ЦК України».

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що у цій справі, у частині, яка переглядалася, ОСОБА_1 просила зобов`язати державного виконавця Бистрик О. М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС повернути їй грошові кошти,списані з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого наїї ім`я вАТ КБ «ПриватБанк», а саме: грошові кошти у сумі 75 622,53 грн, списані 06 березня 2024 року; у сумі 14 619,61 грн, списані 01 травня 2024 року; у сумі 5,35 грн, списані 01 травня2024 року; у сумі 1000 грн,списані 01 травня 2024 року. Водночас, державний виконавець заперечує перебування на депозитному рахунку відділу зазначених коштів та зазначає, що стягнуті кошти на момент ухвалення судового рішення перераховано на користь стягувача. Тому у цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішується спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 191/1052/18 (провадження № 61-5335св22), предметом розгляду якої було аналогічне питання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги стосуються законності накладення арешту на заробітну плату боржника, тобто розгляду питання по суті, проте, судом апеляційної інстанції правильно відмовлено у задоволенні скарги через наявність спору про право та необхідності його вирішення у позовному провадженні, а не шляхом подання скарги на дії державного виконавця, а також застосовано релевантну судову практику Верховного Суду. При цьому,ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувала судове рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги.

Заявник у касаційній скарзі не наводить обґрунтувань щодо необхідності відступлення від зазначеного правового висновку Верховного Суду, який було застосовано апеляційним судом. Не знаходить таких підстав й колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, яка переглядає цю справу.

Посилання заявника на інші постанови Верховного Суду до уваги не беруться, оскільки в наведених справах були встановлені інші фактичні обставини.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Школьним Володимиром Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 03 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець
І. Ю. Гулейков 
Д. Д. Луспеник