ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/5972/26
категорія 112010203
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку та зменшення розміру пенсії по інвалідності, згідно норм ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, починаючи із 01.09.2025 відповідно до норм ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в період із 13 вересня 1988 року по 15 березня 1989 року, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством, та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову вказує, що до 01.06.2025 отримував пенсію по інвалідності, яка розраховувалась із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження, у розмірі фактичних збитків. Зазначає, що у червні 2025 року отримав листа відповідача, у якому повідомлялось, що у зв`язку з тим, що довідка про заробітну плату не встановленого зразка, а тому із 01.06.2025 розмір пенсії обраховується відповідно до постанови КМУ №1210, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної зарплати. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують його права. Просить позов задовольнити.
Суддя своєю ухвалою від 20.02.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 15.05.2026 (вх. від 8.05.2026). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що підставою для проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження є первинні документи про нараховану заробітну плату, періоду та фактичної тривалості робочого дня і місця її виконання. На переконання відповідача, питання можливості обчислення пенсії із заробітної плати за роботу в зоні відчуження може бути розглянуто у разі надання довідки підприємством, в складі якого Позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з розрахунком, який відповідає інформації про тривалість, періоди роботи та населені пункти зони відчуження, наявної в первинних документах. Відповідач вважає, що дії Управління є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.
У період із 23.03.2026 по 06.04.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці, а із 17.04.2026 по 24.04.2026, 19.05.2026 - на навчанні.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, судом встановлено наступне.
Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням категорії 1 Серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 із 2008 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, яку призначено із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Листом від 10.06.2025 №0600-0307-8/52171 Головне управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , про наступне: "Повідомляємо, що Ви перебудете на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримуєте пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка до 01.06.2025 обчислювалась з урахуванням заробітної плати, взятої за роботу в зоні відчуження з вересня 1988 по березень 1989, згідно з довідки виданою Житомирським АТП 11827 від 15.05.2008 №53.
У зв`язку з тим, що вищезазначена довідка про заробітну плату не встановленого зразка, з 01 червня 2035 року розмір Вашої пенсії, обчислений виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідно до абзаців тринадцятого - п`ятнадцятого пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 N 1210 та становить 15837,94 грн" (а.с. 9).
Головне управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 19.06.2025 №0600-0305-8/55089 повідомило позивача, що: "Відповідно до довідки №569 від 28.07.1990 року Ви працювали в зоні відчуження з 13 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року, а тому відповідно до вимог Постанови №1210 розмір Вашої пенсії обчислено із заробітної плати 1619,42 крб. за 2 повних місяці роботи в зоні відчуження, тобто за жовтень та листопад 1988 року згідно з довідкою, виданою Житомирським АТП 11827 від 15.05.2008 №53 і становить 2047,93 грн" (а.с. 10).
Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає протиправними та такими, що порушують його права, дії відповідача щодо перерахунку та виплаті пенсії не із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в період із 13 вересня 1988 року по 15 березня 1989 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796).
Метою та завданнями Закону №796 є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.
Приписами статті 54 Закону №796-XII (в редакції від 09.07.2007 згідно з Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008) встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
У Рішенні від 17 липня 2018 року №6-р/2018 Конституційний Суд України зауважив, що «скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Конституції України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України» (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
Статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію положень статті 16 Конституції України установив у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою як гарантію їх соціального захисту.
Покладення Конституцією України на державу обов`язку захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, що зумовлює їх посилений соціальний захист.
У Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(П)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз частини четвертої статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР та пунктів 11, 12 Порядку № 1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія статті 54 Закону №796-ХІІ, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною четвертою зазначеної статті у редакції Закону № 230/96-ВР та зазначив, що приписи статей 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
У цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав на те, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку №1210 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано Законом №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених статтями 3, 16, 50 Конституції України прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.
Також у зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав, що соціальні зобов`язання держави перед громадянами, які втратили здоров`я внаслідок того, що держава свого часу зобов`язала їх взяти участь у подоланні наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - катастрофи планетарного масштабу, та які зазнали інвалідності внаслідок таких дій, а також перед особами з інвалідністю з числа потерпілих від цієї катастрофи не мають залежати від фінансових можливостей держави та її економічного становища.
Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 03 квітня 2024 року №4- р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог Конституції України як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями. Частиною третьою статті 54 Закону № 796-ХІІ вкотре порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині першій статті 3, частині другій статті 8, статті 16, частині третій статті 22, частині першій статті 46, частині першій статті 50 Конституції України.
Системна судова практика у справах щодо захисту соціальних прав дійшла висновку, що прийняттям Закону №1584-ІХ не досягаються всупереч Рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(П)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
Частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» установлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.
Отже, національне законодавство зазнало змін в частині зменшення мінімального розміру державної пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, та встановлення обмеження максимального розміру заробітної плати, з якої може обраховуватись така пенсія.
Водночас, з огляду наявність Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, яким досліджено п. 11, 12 Порядку №1210 та Рішення Конституційного Суду № 4-р(І)/2024 від 03.04.2024, якими визнано частину 3 статті 54 Закону № 796-ХІІ такою, що не відповідає Конституції України, вказані норми національного законодавства не можуть бути застосовані судом до правовідносин між сторонами, однією з яких є особа щодо якої встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, та яка має право на посилений соціальний захист, що пов`язаний з реалізацією її права на відшкодування завданої здоров`ю шкоди.
Суд звертає увагу, що у наявних правовідносинах між сторонами відсутній спір щодо наявності у позивача статусу особи з інвалідністю, що виникла у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Сторонами визнається, що позивачу, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пенсію по інвалідності було призначено з розрахунку заробітку, одержаного ним за роботу в зоні відчуження в 1988 році та зазначеного в довідці, виданій Житомирським АТП 11827 від 15.05.2008 №53.
Суд звертає увагу, що жодних питань щодо обґрунтованості видачі вказаної довідки та щодо підтвердження первинними документами вказаної в ній інформації про заробітну плату позивача, при призначенні ОСОБА_1 пенсії у органу Пенсійного фонду, не виникало.
Однак з 01.06.2025 відповідачем перераховано пенсію позивача без урахування заробітної плати, вказаної в довідці Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53 за період його роботи в зоні відчуження з 13вересня 1988 року по 15 березень 1989 року.
Обґрунтовуючи спірні дії представник відповідача вказує, що підставою для проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження є первинні документи про нараховану заробітну плату, періоду та фактичної тривалості робочого дня і місця її виконання. Натомість довідка Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53 не підтверджена первинними документами. Відтак, на думку відповідача пенсію позивачу приведено у відповідність до чинного законодавства.
Окрім того, у листі - відповіді від 10.06.2025 відповідач зазначає, що "довідка про заробітну плату не встановленого зразка".
Надаючи правову оцінку вказаним доводам Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, суд виходить з того, що неможливість вчинення державним органом тих чи інших дій, у спірному випадку дій щодо проведення перевірки відповідності довідки про заробітну плату первинним документам через відсутність таких за спливом тривалого часу, не може бути підставою для обмеження прав пенсіонера, оскільки це не залежить від волі особи. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.10.2022 у справі №808/1735/18.
Територіальні органи Пенсійного фонду України, серед іншого, мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати, про що зазначено у пункті 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV та пункті 4.2 Порядку №22-1.
Тобто перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні пенсії. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.
Також Верховний Суд у постанові від 08.02.2021 у справі №2487/68/17 дійшов висновку, що особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне оформлення роботодавцем особових справ працівників, відсутність у них певних документів, їх умисне ненадання на запити уповноважених органів, зокрема під час проведення пенсійним органом зустрічних перевірок на предмет достовірності поданих йому на розгляд документів (в тому числі уточнюючих довідок) і обґрунтованості їх видачі, й так само за неналежне, неповне проведення пенсійним органом таких перевірок.
Суд враховує, що надана позивачем разом із заявою про призначення пенсії по інвалідності довідка Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53 містить відомості про його заробітку плату, отриману за роботу в зоні відчуження у 1988 -1989 роках.
Тож у разі наявності у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів у достовірності відомостей про заробітну плату, нараховану та виплачену позивачу за період роботи в зоні відчуження, такий орган має можливість провести перевірку даних, наведених в цій довідці. Однак, доказів проведення такої перевірки перед 01.06.2025, тобто перед припиненням врахування цієї довідки при визначенні розміру пенсії позивача, відповідач до суду не надав.
За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області правових підстав для неврахування при обчисленні розміру пенсії позивача, заробітної плати, отриманої ним за період роботи в зоні відчуження та зазначеної в довідці Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53, оскільки відповідачем не надано доказів зловживання пенсіонером своїми правами чи зазначення в цій довідці неправдивих відомостей. Так само Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не було надано до суду акту перевірки достовірності довідки Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53, яким би були встановлені обставини, про які управління зазначає у відзиві на позовну заяву.
Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обчислення з 01 червня 2025 року пенсії позивача з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати вважаються судом спрямованими на обмеження попередньо встановленого права позивача та визнаються протиправними.
Враховуючи вищевикладене та з метою поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу з 01 червня 2025 року пенсію по інвалідності, передбачену статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням при визначенні її розміру заробітної плати, за роботу в зоні відчуження, вказаної в довідці Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається. 
Станом на дату розгляду справи, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ЄДРПОУ: 13559341) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не врахування з 01.06.2025 при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати, отриманої ним за період роботи в зоні відчуження, що зазначена в довідці Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53, та обчислення у зв`язку із цим розміру його пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01 червня 2025 року пенсію по інвалідності, передбачену статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із урахуванням заробітної плати за роботу в зоні відчуження, вказаної в довідці Житомирського АТП 11827 від 15.05.2008 №53.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

15.06.26